122 



hlavě, z nichžto se pozrfěji přední vytvoří v očka, zadní v kmeny parohův. Tenlo 

 druh jelenův liyl přirodníkflin posud dost dlouho z jediné , špatně zachované kůže 

 v museu znám, a nyní ponejprv se v zvěřinci chová, načež také porovnání kostry 

 a vnitřností bude se moci předevzíti. Zvláště jest v tom vnada pro skoiimatele pří- 

 rody, když zvířata živá vidí, která jen z kněh na dobrou víru za zvláštní druh při- 

 jata byla, aneb která dokonce, jak jelen Aristotelův, nyní velebně svou označnou po- 

 stavou v své zahrádce si vykračující, byla prohlášena za výmysl starých přírodo- 

 skumcův. Zahrádky 51, 52 obsahují jeleny gangesské, také a.xis nazvané, velmi 

 sličná to zvířata velikosti i barvy daňkovy, ale s parohy nikoli lopatkovitými, nýbrž 

 nazpět ohnutými, trojvidličnými. Malá příležící zahrádka 48 přechovává srny; ona 

 osamělá 48, domu opic protilehlá, stádo virginských jelenfi. Tito mají parohy skoro 

 jako axis na zad ohnuté o třech vidlích, ale barvou se liší, majíce nohy rezavožluté, 

 záda popelavá, kterážto barva od chlupíiv zpodem bělavých a ke špičkám černých po- 

 chází. Jeleni ti jsou hojní v hustých, velikých lesích jižních stálův severo-amerických. 



Pozornost mou zaujal v zahrádce jejich veliký keřík durmanu. Kdežto jeleni 

 ostatně každou bylinku ožírají , tak že trávník vždy vyhlíží jakoby neustále byl po- 

 sekáván, však této jedovaté rostliny se nedotekli, tak že se fi'ujně vyvinouti mohla 

 a svými velikými bílými květy zahrádce k nemalé ozdobě sloužila. V 73 nacházejí 

 se axisové a bastardi jejich a javanských jelenův, kteříž všickni k axisům se podo- 

 bají. Porovnání axisa a jelena virginského s daňkem a srnou poučuje zřejmě o pří- 

 čině, pro kterouž tato zvířata do dvou podpokolení postavena byla. Srna, jelenu vir- 

 ginskému barvou celkem podobná, liší se ode všech jiných rodů, že paroh její nemá 

 očka, to jest žádné větvičky od zpodu hned rovnovážně ku předu se odvětvující, nýbrž 

 toliko přímý kmen, na konci se dělicí; jelen virginský i axis mají naopak dlouhé očko 

 a paroh srpovitě napřed ohnutý s dvěma toliko vidlemi konečnými, z nichž vedlejší 

 u axisa do vnitř, u virginského jelena na zad obrácena jest; daněk konečně, ač 

 skvrnatý jako axis, stojí svými lopatkovitými parohy blíže k losu, avšak ve všem ostat- 

 ním jest zase naskrze od něho odlišen i počítá se do vlastního podpokolení, ve 

 kterémž sám a sám stojí. To samé platí o srně, renu a losu, kteříž každý zvláštní 

 formu mají a žádných blízko příbuzných nepočítají; oni stojí v podpokoleních po je- 

 dnom rodu, kdežto podpokolení Světevných, mnohovětevných a jednovětevných jelenů 

 více rodův obsahují. Podobné poměry vidíme u koček, kdežto podpokolení rysů, di- 

 vokých kotů, pardalů z početných druhův se skládají, tygr a lev ale co zvláštní tvary 

 také zvláštní podpokolení žádají. Ještě jeden rod jelení nacházíme v oddělení za- 

 hrádky 70, k jamám medvědů hledícím, tak zvané kancovilé jeleny. Nejsou větší než 

 ovce a mají tlusté tělo, černohnědé barvené. Právě měli pučnice nasazené, vyhlížející 

 jako při mariánských jelenech ; dorostlé parohy jsou podobné axisovým. V ostatin'ch 

 oddílech od 70 se chovají nllghauové, rod sajek z Indie. Ta zvířata jsou velmi velká, 

 jako největší jeleni ; jejich hrdlo silné, úhledná hlava dvěma krátkýma rovnýma rohama 

 opatřena, plece vyšší než zadek, barva těla šedohnědá. Celá podoba jest smíšena 

 z podob krávy, jelena a žirafy. 



V c se nalézá příbuzný se sajkami kamzík, jedno z těch alpinských zvířat, ježto 

 divným spůsobem na všech vysokých pohořicli evropských, v Pyrenejích, Karpatech, 

 Alpách žije, ačkoliv tato horslva rovinami od sebe odloučena jsou, do jakýchž kamzík 

 nikdy nesestoupá. Jest ono příkladem různého se vyškytání, jako na ostrovech pev- 



