123 



niny. V (34 o (i5 j.soii syjky bůvolci (Antilopu Imbalis) z Alžíru, činíci výjimku z tvaru 

 gazelového u nejinnuxšícli druhův tak sličného. Ačkoli jsou nohy jejich štíhlé, mají 

 tčlo silné, krk vulini široký, ploce vysoké a hlavu volini dloiihnu a tenkou, v předu 

 s rozšiienýni ry|iiíkeiii, mhy Ivrovilě olinuté; harvy jsou žluté isabelové. Líhávaji ni'j- 

 časlěji jako krávy ve Irávě, a dlouhá jejich, vždy sklončná hlava Iruchlý dojem činí. 

 Nil^fhauové zase hrdé se |)rocházejí. Kamzík není pravé z veselých ; nedostává se 

 inu ovšem také skal ku skákání v jeho zahrádce, máf tam toliko ru\\\ý trávník. Vůbec 

 nejsou sajky tak dovádivé a veselé jako kozy, ačkoli jsou velmi rychbí a hbité, jsouce 

 honény. U přirovnáni těchto druhův s jeleny, když povážíme nesmírný počet sajek, 

 jsou tyto v menažerii třemi rody špatně zastoupeny, lim bňře, že ani příkladové hlavních 

 podpokolení nejsou pohromadě. Nelze ovšem při nedůtklivosli z\ířat těch tak snadno 

 úloze té dostáti. V rozdílných dobách byly v Paříži rozdílné rody chovány, veliké 

 oryksy s náramně dlouhými rohy, pakoňové čili gnu s šijí koňskou a volskými rohy, 

 a malé, štíhlé gazely pouští; avšak nikdy nežily tak dlouho, až by se byla přehledná jich 

 sbírka mohla sejíti, jakovou tvoří rody jelenův, ježto se od desítiletí v menažerii roz- 

 plozují a takto novými přírůstky brzy dukonalou sbírku skládali slibuji. Z těchto jsou 

 zase severní rodové, sob a los, lak nedůtkliví, že dlouho v zajetí nevydrží. Z vlast- 

 ních koz nalézá se sbírka v 39 poblíže studeného skleníku. Tu jsou kozy guinejské 

 nic větši nežli veliký pinč, naskrz červenohnědé barvy a bez rohů ; jsou to zvířátka 

 \elmi skotačivá i zkousivají až po šikmém stromu vzhůru běžeti, jakýž v jejich za- 

 hrádce stojí. Domeček, jenž jim za příbytek slouží, přepažen jest ještě na jiné ko- 

 můrky, vedoucí vlastními výoho<ly do jiných odhražení zahrádky. Obsahuji v sobě 

 nejvíce [demena koz z Alžíru, málo od našeho se lišící ; v jedné z komůrek ale cho- 

 vají se pamětihodné kozy egyptské, vyznamenávající se klenutým nosem a svislýma 

 ušima ku podobě našich lovících psů. Samičce visí vemena téměř až na zem, rohy 

 samcovy jsou krátké, zavité. Barva jejich srsti je červenohnědá. Kozy angorské 

 s dlouhými, až k zemi splývajícími hedbávilymi chlupy obývají ve dvou Odděleních za- 

 hrádky 67. Jiná dvč oddělení její přechovávají mulllony, rod divokých ovci. 

 MulHoni jednoho oddělení jsou evropského rodu, jenžto na Korsice, Sardinii a Balea- 

 rech přebývá; majíf zcela podobu srny, toliko rypák a tlusté, veliké, ohnuté rohy uka- 

 zuji hned na ovce. Srst jejich je černohnědá a hrubá. Jim podobný jsou al- 

 žírští muirioni v druhém odděleni, ale břicho • mají bílé i vnitřní stranu nohou bíle 

 barvenou. Dorostlí samcové dostávají na prsou a nohou dlouhé vlasy, kteréž až 

 k zemí visi, tudíž je nazývá Erancouz mufflotis a manche.lles. Onoho času nenacházel 

 se žádný takový exemplář ve zvěřinci. Ačkoli k ovcím náležejíce, ukazuji muHloní 

 docela tutéž veselou piirozenost Jako kozy. Skáčou sem lam, trkajíce rohama do 

 |)lotu. Ostatně jsou snadno zkrolitelné. Veliká zahrada 68 obydlena jest od lám, v je- 

 dnom jejím oddělení spatřuje se jedna láma hřcbíčkové barvy, v druhém pak několikero 

 v zvěřinci narozených, bílých s černými skvrnami. Černá láma, taktéž v Paříži na- 

 rozená, nachází se v 59. Láma jest jediným divokým zvířetem, kteréž se v zajeti již 

 v druhém pokolení měni. Toliko snad morčata a králíci poskytují podobný příklad; ode 

 všech jiných domácích zvii'at, v odrůdách se promenujících, není nám divoké prvotní 

 pokolení známo. Lámy jsou jako velbloudi krotké, projevuji ještě větší náklonnost 

 k člověku, obskakuji (hdiližitele, jenž jim potravu přináší, a vypínají se po něm do 

 výšky. Kromě jmenovaných koz a ovci v jamách nacházejí se ještě krásně dlouho- 



