124 



vlase kozy v malé rolundě, ježto zahradami daňkfi (u, t, i) a jelenů Aristotelových (v) 

 obklí('eny jsou. Tulo rolundu ohrazuje toliko nízký plot, a kozy stávají obyčejně před- 

 níma nohama na něm, dávajíce si od děti lahoditi. V 22 jsou ruské rerné a uherské 

 hrubovlné ovce čtyrroiié : v 42 ovce tučnoocasné velikosti srny, jimž tuíný, tlustý 

 ocas až k zemi dosahuje. 



Hlodavci se toho času žádní ve zvěřinci nechovali. Kenguru jedno nalézá se 

 u jelenů Aristotelových ve v. Zřídka dělá skoky, nýbrž namnoze na velikých sil- 

 ných zadních nohách sedá, hlavou v zem, a spásá trávu. Nedostává se ve zvěřinci 

 přemnoho důležitých tvarů, nebof tu pohřešujeme kozorožce, tura, kteří v Schon- 

 brunnském zvěřinci se vídají. Také scházejí všecka divoká prasata , tapirové 

 a nosorožci nemají tu žádných zástupcův. Musíme však povážiti, s jakými těžkostmi 

 spojeno jest obstarání všechněch rodův. Téměř žádného většího rodu nestává, aby 

 nebyl v Jardinu býval, o čemž důkaz dávají vycpané exempláře a kostry ve sbírkách ; 

 tam vidíme vždy druhý neb třetí kus, a místo udání mísla, kde by střelen byl, toto po- 

 znamenání : umř. v zvěřinci roku .... Aby však jednou dobou všecka ta zvířata 

 se chovala, nemožná věc jest, poněvadž nejmenší jich díl unás se rozplemeňuje a nej- 

 množší z nich tří let nepřežijí. 



Popis geologický Tater i pásem přilehlých *). 



Od L. Zejsznera. 



Útvar vápence liasového. Ze všech posud popsaných skal v této části Evropy 

 nejmohutněji vystupují vápence liasové , skládajíce nesmírně vysoké štíty, hluboko roz- 

 ryté stěny, nad něž zvětráním osamotnělé útesy vysoko se vypínají a celé krajině ma- 

 lebný, obrovskými obrysy vyznačený ráz dávají. Zcela podobné mineralogické vlastnosti 

 mají vápence houbové, jež jsme ve svrchních pásmech útvaru jurského v okolí Krakova, 

 v dolině Mnikovské u Ojcova, na Pískové Skále poznali, kdežto tvoří 500 stop mocná 

 vrstva jejich vysoké pahorky. 



Nerovně výše vznáší se vápenec ammonitový na severním sklonu Tater v podobě 

 pyramid a osamolnělých skalisek , nebo jako v Pěninách v podobě mohutných hor se 

 štíty asi 1000 stop nad hladinu řek vyzdviženými; nicméně jsou tyto vrchy v porov- 

 nání s vápencem liasovým nízkými pahorky, neb temena jeho dosahují 6000' nadmořské 

 výšky a strmí 3000' bezprostředně nad rovinu. Obrysy jejich jsou již vesměs alpínské. 



Vápenec liasový zaujímá znamenitou rozsáhlost v Karpatech západních. V Ta- 

 trách obrací se útvar ten k severu a obstupuje hory ty od východního konce u Kežmarku 

 podél severní strany bez přetržení až do západního konce, kde se s Liptovskými holemi 

 spojuje (u Zuberce v Oravě). Hole Liptovské mají jiný směr nežli Tatry, táhnou se 

 totiž od severovýchodu k jihozápadu a stanoví hranice mezi Oravou a Liptovem, taktéž 

 jsou temena jejich nižší nežli v Tatrách , dosahujíce jenom 4000' nadmořské výšky. 

 Panující v nich hornina jest vápenec liasový, jen na severní straně obstupuje boky je- 

 jich dolomit nummulitový. Liptovské hole spojují se pak s Turčanskými a jdou s nimi 



*) Materiál pana prof. Zejsznera jest tak hojny, že výtečný článek jebo ani v tomto čí&le jesté 

 ukončen býti nemůže. 



