128 



hlín ni riiz vápence loho jost stálý a nezni řiiný, a tylo zvláštnosti linetl na první 

 polilťd se poznali nedají. 



1. Vápenec jednostejný jest dokonale fistý. rovný, někdy priměšují se k jedno- 

 stejné hmotě jednotlivá zrna štípalelneíio vápence, a když se četněji nahromadují, pro- 

 svítá hornina poněkud na hranách. Barva jest obyčejně jasnušedá, často přechází 

 v temnější, ba i v černou, málokdy v tmavohnědou. Některé vrstvy jsou rudou železnou 

 červeně zbarveny, a ta odrůda někdy v mocných vrstvách vyvinula přijímá pěkný lesk 

 a mfiže sloužiti co mramor. V temných odrůdách častěji nežli v jasných vylučují se 

 tenké žilky bílého lesklého vápence, 2 — 5 millimetrů silné, a přetínají se ve všech smě- 

 rech, málokdy se rozšiřuji v dutiny, kteréž pak jsou poTtryty vyhraněným vápencem. 

 Někdy se čisté vápence střídají s lupkovým jílem, dělí se přitom ve vrstvy 5 — 10 

 stop mocné a přecházejí v lupkový slin. Z přimíšených nerostů obsahuje vápenec 

 málo, nejhojnější jest kyz železný, v malých kulich vyloučený, v jedné toliko míst- 

 nosti v dolině Hrohotné u teplíce Lučky v Liptově nacházejí se hojněji stopy malých 

 kotoučů, velkosti tolaru s povrchem ledvinitým ; někdy tkvi na povrchu skořepina 

 Ammonita (Am. Liptoviensis, annularis), někdy byvaji Animonity a některé Gastero- 

 pody docela čisté beze všeho povlaku. 



V mnohem větších kusech bývá vrostlá ve vápenci červená ruda železná, 

 obyčejně objevuje se v uzlovinách velikosti vlaského ořechu, někdy i jablka, jako v do- 

 lině Mietusi u Koscieliska, někdy na vrchu Kopka nad domén lesního v Košcielisku ; 

 někdy vylučují se také sloje 3 — 5 stop mocné, leč tak náhle přestávají, jak náhle byly 

 povstaly. V doliné Mietusi v Tatrách vylučuje se někdy práškovilý krevel v červeném 

 vápenci, potahuje plochy vrstevní, a kde takové vrstvy náhodou se rozpadávají, objevuji 

 se veliké červené stěny a dávají skalám zvláštní podobu. Takové skály jsou na vý- 

 chodu Košcielibké doliny ; podobné vyloučení práškového krevelu v černošedém vápenci 

 pozoruje se v dolině Hronu u hutnické osady, nazvané Červená Skála. Mezi lidem pa- 

 nuje lam zvláštní pověra, že totiž červená skála strmící vedle cesty má v subě ukryté 

 peněžně poklady, ačkoliv není porušena, nýbrž taková, jak vyšla z lůna mořského. 

 Poklady ty nevyhledávají však za dne, nýbrž jen v noci a velmi tajemně; zvlášlě snad 

 proto, aby nebyli pozorování od vozků, kteří na cestě pod skalou převážejí obilí ze 

 Spíže do Gemerské stolice. Malebná hora Hradová nad Tisovcem skládá se ze zvlášt- 

 ních jednostejních hnědých vápenců, jinde v Karpatech nepozorovaných, s červenými a bí- 

 lými žilkami ; někdy jsou laké jasnošedé barvy se žlutými žilkami. V blízké dědině Mo- 

 raňské Huti jsou zase bělavé vápence s červenými žilkami, krevelem zbarvenými. Velmi 

 porídku vylučuje se rohový křemen z vápence liasového a tvoří pak značné sloje, tak 

 na skále Teplické mezi Parnicí a Zaryvou na hranicí Trenčanské stolice a Oravy. 

 Sloje rohovce černavého, na hranách poněkud prosvilavého, střídají se s vápencem šedým. 

 Rohovec netvoří jednorodou, souvislou hmotu, nýbrž má nesčíslné štěrbiny, jimiž se 

 dělí v hranaté úlomky, mezi nimiž se nachází bílý vjpenec. Sloj rohovce šedého do- 

 sahuje značné rozsáhlosti v hoře „rorubské Hrádky" u Sv. Jana v Nižných Tatrách. 



Jmenovali místa, kde jednostejné vápence vystupují, jest nemožno; vcelé uvedené 

 rozsáhlosti převládá ta hornina velmi značně a objevuje se od zpodu ke svrchu. Z něho 

 skládají se v Tatrách nesčíslné štíty, jako Muraii, skály doliny Filipi, Gewont, Čer- 

 vený vrch nad dolinou Malolaki ; skály doliny Rozlačné naproti Borovému v Liplové ; 

 doliny Hrohotna, Solisko u Teplice, Lučky pod Chočení, dolina Vratná naproti Trhové 



