137 



chlumní. Vyhrabeme-Ii jej ze zemé, budeme jen při povrchním ohledání celý pod- 

 zemní lluslý díl za kořen považovali, príhlídnoucc ale bedlivřji shledánu', ?e na nOm 

 dvě rozdílné iúsli roze/.návali musíme ; přední totiž díl tlustého dievnuicWiu tělesa 

 odstaven jest pulrně od zadního, a pokrytý zhusta rozčísněnými hnědými vlákny, což 

 jsou toliko suché, zvelšelé ostatky listův, kdežto zadní íásf, pravý kořen, žádných 

 pozAslatkňv nenesc. Jest ledy přední ten dil peří, pro roítliiiu díl nejdůležitější, poně' 

 vadž on to jest, jímžlo ji takika nesmrtelnost jest pojišlěna. lak jako stromům jejich 

 kmenem; ncbof podzemní ten kmen každoročně, jako každý kmen, tvoři novou vrstvu 

 kolem sebe a zachovává v úžlabí svých nižních listův pupeny pies zimu, z nichžto na 

 jaře vždy větve t. jest nadzemní lodyhy vyhání. Podzemní ty kmeny nazývají se vůbec 

 oddenky a byliny jimi opatřené ozitné neb mnoholeté. U jetele chluniního neiozvětvuje 

 se oddenek dále, nýbrž krátkým, jednoduchým zůstává; nižní jeho listy vynikají krátko 

 po sobě, články mezi nimi jsou skoro neznačné, neprodlužuji se vzrůstem a šlo- 

 vou tedy ne\y vinutými. Nezřídka ale vyvinuje oddenek články své do délky, při 

 čemž rovnovážně se plazi a teprv dále vystupuje v otištěné lodyhy; pokud pod zemí 

 jsou, dřevnali a neumírají větve jeho, a z kolének mezi články vyhánějí mrcásky kořenové. 

 Přiklad tohoto lak zvaného plazivého oddenku poskytuje jetel plazivý, jaliodnalý a j. 



V obem případu, at si při rostlinách jednoletých af si při ozimých, nazývá se peň hlavní 

 aneb prostranní pně, nad zem vystupující a po jednoletém roštění hynoucí, Wyiou, a jen 

 lylo rostliny vlastně bylinami. Dobrá čásl Lu.štinatjch má však pně nadzemní vytrvalé, kte- 

 réž vlastně imeřiem vyrozumíváme, pně bud křovilé neb stromovité. Tyto vytrvalé pně ale 

 v tomto řádu ještě vetřelí spůsobě se objevuji, stojící uprostřed mezi křovitým kmenem 

 a mezi bylinnou lodyhou, totiž pně tak zvaných polokřů. Jako kmen křův trvalý je- 

 jich peň hned u zpodu se rozvětuje, nedosahuje ale obyčejně takové výšky, poněvadž 

 nejmladší větve hořejší částkou svou tak jako lodyhy umírají a jen zpodní část jich 

 dřevnali. Protože tyto podkře, pro nedostatek hustých odstávavých větví v době utu- 

 chlé vegetací postranních větviček zbaveny, mellovilou tuhou podobu mají, jsou velmi 

 nápadnými a charakteristickými občany oněch krajin, kde velmi zhusta přicházejí, mírně 

 teplých to krajin, jako na př. na pobřežích Středozemního moře. Tamější podkře 

 hlavně náležejí do pokolení kručinek (Genista), čilimníků (Cytisus), Spartium, Ule.x, 

 Dorycnium, Astragaliis atd. U nás může tvar tento k názoru přivésti janovec (Sa- 

 rolhamnus), jenžto na suchoparných, polesnich místech jako chvostě z prutovitých 

 větví ověšených velikými, žlutými květy se rozestírá. 



Na všechněch lodyhách, v nichžto po celou dobu vegetační život neustává, 

 mohou také jenom pupeny nepřerušené se vyvinující býti shledaný, bud si pupeny 

 konečné neb poboční. Při těchto pupenech totiž, kteréž by se také otevřenými na- 

 zývati mohly, není žádné hranice patrné mezi živoucím koncem osy s vyvinujícími 

 se listy a mezi články osy s lisími již vyvinutými, obě poznenáhla v sebe přecházejí 

 a pupen bez překážky prodlužuje své osní články a pořade jen listy tvoří. S kon- 

 cem lodyhy jest také konec jeho pupenům. Jinak to s pupeny podzemních oddenkňv 

 a nadzemních kmenův ; nebof poněvadž tyto přes zimu vytrvati a s počalkem nové 

 vzrůstní doby dále se vyvinovali mají, musí také jejich pupenům ochrana přes nepří- 

 znivý čas pojištěna býti, ve kteréž ony odpočívají. Tyto tedy mohou být nazvány 

 zavřenými. Při jehnědokvělých lesních stromech poznali jsme, že ochrana odpočí- 

 vajících pupenův v tuhých, lepkou pryskyřicí slepených šupinách záleží, v něžlo se ku 



