138 



konci léta nejzpodnější listy pupenu neb palisly přeměňuji, a u nejmnožších slromův 

 v mírnýcli i studených pásmech to samé. Podobá se, že stromy lušlinaté tamtéž 

 vesměs jinak zaopatřují své pupeny. Urvouce na konci léta větev akálu (Robinia 

 Pseudacacia), jakož i Gledilsohie, Cercis, neshledáme žádného koneCného pupenu, 

 nýbrž tělo dřevní jakoby ufato se vzduchem se dotýká neprosiředně ; jest patrno, že 

 nikoliv snad nevyspěním puku, nýbrž pravidelným odvržením posledních článkův osních 

 pupen konečný na zmar přišel. Za něj pak nejblíže pod koncem stojící pupen paidní 

 silně a řádně jest utvořen. Tylo pak paždni pupeny nemají žádných šupin \iikol sebe, 

 nýbrž jsou v dutině paždni listového střenku uschovány, kterýž tam na zpodu 

 svém, jako vůbec střenky Luštinatých, tlustý a klenutý jest. Z této dutiny vynikají 

 pupeny v počtu množitém 2-3, jejichž nejzpodnější lístky dlouhými chlupy zahaleny 

 jsou; při odpadnutí listového střenku od větvičky zůstává tenká kožka z jeho zpodu 

 jako klenutí přes úžlabí jelio , a nesouc uvnitř též husle chlupy poskytuje pu- 

 penům ochrany. 



Velmi obyčejný úkaz mezi Lušlinatými jest vinutí se pňův i trvalých i jedno- 

 letých v určitém, bud v levo, bud v právo jdoucím směru kolem jiné rostliny jakožto 

 osy v spiralném kroucení ; jest to úkaz. jehož plíčinám dosud na stopu se nepřišlo. 

 Známé jsou otáčivé druhy z pokolení vikvc a jejich piibuzných, polom fasolů, příbuz- 

 ných pokolení Dolichos, Lablab a j., kdežto se lodyhy otáčejí. Otáčivé kře a stromy 

 nacházejí se v čeledi mimos (Entada) a caesalpinovitých (Bauhinia), lak zvané Hany, mo_ 

 húlné stromy oplétajíce. Obzvláštní jest u těchto tropických křův to, že obyčejně po 

 každém oběhu směr svého ovíjeni změňují, jako na př. Bauhinia Lingua. S oplelavostí 

 těchto křův v úzkém sjíojení jest znamenitě nepravidelné, na první pohled nepochopitelné 

 spořádání vrstev dřevních. Pii o.stalních Luštinatých, tak jako vůbec při dvojděložnýeh 

 stromech sestupují svazky cévní do kruhu, tvoříce dřevní cillndr kolem střeně a jsouce 

 jen poměrně ouzkými papr.^-ky slřenovými odděleny Průřezy příčné kmenův oplélavých 

 1'auhinií však ukazují nejpodivnějším spůsobem laločnaté , střeném prokládané kupy 

 dřevní; o pravidelně soustředných kruzích tam ani památky. V prvním roce ješlě 

 tvoři cévní svazky pravidelný cilindr, postupem let ale povstává tento zvláštní poměr 

 dřeva nestejným tvořením se dřeva na zevnitřek, ješto některá místa jeho brzy ne- 

 přijímají na vnějšek, aniž se šíři, za to střen mezi nimi mocně bujeti může. 



Listy jsou, vyjímaje toliko málo cizorodných pokolení, na pni v střídavém po- 

 stavení; toliko nejprvnější listy, na listy klíční následující, jsou jak tyto ještě proti 

 sobě po dvou postaveny při některých pokoleních, jako při fasolích. Co se spůsobův 

 listů Luštinatých týče, jeví se v nich náramná rozmanitost; nejprvnější, nejdůležitější 

 jest lišení od sebe listův jednoduchých a složitých. Rozdíl ten samo jméno vysvět- 

 luje; jednoduchý list představuje jediná plocha neb čepel, ze pně vynikající; složitý 

 list složen jest z několika úplně od sebe oddělených čepelí liitních, kteréž lístky 

 nazýváme. K ponětí složeného listu v smyslu botanickém náleží ještě jedna známka. 

 totiž článkovilost ta, že lístky musí zvláštními klouby na objemu kmenu neb na slupre 

 listní (na střenku) býti sčiánkovány. Nestává-li léto článkovitosti, v kteréž by jednotlivé 

 lístky od sebe přísně se odlučovaly, považuje se list lakový zdánlivě složený za je- 

 dnoduchý, toliko hluboce rozdělený. Vůbec se listů v botaniikém smyslu složitých 

 pořídku v rostlinstvu nalézá, největší část zdánlivě složitých a velesložitých listův 

 nemá článkovitosti, na př. listy mnohonásobn'' stříhané kopru, celeru, petržele a jiných 



