146 



vitýth kvtílech, a sice buď ve dva stejné svazky po 5 a 5 tyčinkách, aneb v nestejné 

 tak, že devět srostlých v trubku na jedné straně skulinu nechává, do níž desátá prostá 

 náleží ; prašníky tyčinek skládají se ze dvou pytlíčkův, kteréž za mladí přepážkou ve 

 ilvě puuzdra rozděleny jsou, posléze podélnými skulinami pukají ; u některých po- 

 kolení (Adenanthera) prodlužuje se spojidlo mezi pytlíčkami vzhůru, končíc se žlázkou. 

 Semeník jest vůbec toliko jeden, povstalý z jediného plodu lupenu, jenžto 

 svými kraji ohnutými a sblíženými srostl a na obou krajích řadu pupenův semen- 

 iiích nese. Jeho konec vybíhá vzhůru v čnělku ohnutou. Výminky od jednoho semeníka 

 činí jen málo pokolení, jako na př. Affonsea brasilská, s květem o 6 semenících. 

 Tento semeník vyspívá v plod, jenžto vůbec luskem se nazývá, předce ale opět la- 

 kové rozmanitosli připouští, že je zvláště projíti musíme. 



1. Lusk smáčknutý tvoří dvě hrany, při dozráni puká těmito hranami podél ve dva 

 lupeny (chlopně), tak že semena střídavě na krajích švu se objevují. Častěji buňkatina 

 vnitřní stěny luskové mezi semeny silněji bují, tvoříc neúplné přepážky. 



Jestliže tato buňkatina mocněji se vyvine, zahalujíc semena dokonale a je od 



sebe odlučujíc, nepuká lusk 

 po dozrání, na př. u mno- 

 hých Caesalpiniovitých, (sva- 

 tojanského chlebu). 



3. Činí-li buňkatina ta 

 úplné příční přepážky mezi 

 semeny , kteréž zdřevnatí, 

 stane se tím lusk článko- 

 vaným a rozpadá se posléze 

 v příční články jednosemen- 

 né. Při příbuzných kopýš- 

 níka (Hedysaruin). 



4. Od vniířního úhlu 

 hrany tvoři se v lusku více 

 méně úplná přepážka po- 

 délní, dělíc lusk ve dvě po- 

 délní pouzdra, jako u ko- 

 zincův (Astragalus). 



Semena sedí, jak řečeno, 



toliko na jednom švu lusku 



ve dvou radách na značných 



šňůrách semenních. Kel není 



... ■.., /,, , . \ o T ,v obalen žádným bílkem. Klíční 



1 Lusk srpovité zavity od vojtósky (Meilicago sativa). 2. Lusk . ■ ■- í u 



s,,i,alné zavitý a ostnatý od Medicago laciniata. 3. Lusk éláuko- Usty ukaZUJl dvOJl SpůSOb. 

 váný od ptačí nohy (Oraithopus pei-pusUlus). BudtO jSOU listovilé, jemné, 



a potom při klíčeni se promění v skutečné listy s průdušnými otvory; buďto tlusté, 

 masité, naplněné škrobem neb olejem, které při klíčeni se nezměňují v listy, nýbrž v zemi 

 zůstanou a později zetlí. Tyto listy právě jsou to, které tak výtečné poskytují potravně 

 látky v semenech Luštinatých, jichžto se kultura ujala k svému prospěchu. Semena 

 bobů, fasolů hrachu jsou proto tak vypuklá a naduřelá ; chovají-li semena klíční listy 



Lusky. 1. Lusk chiachn obecného puklý. 2. Lusk nepukavý 

 ijil Ceratoni i Siliqua (svatojanský chléb), o zavřený, b otevřený. 

 3, a Lusk napuchlý, vzduch dižící, od měchýřku (Colutea arborescens), 

 li na přič proříznutý, aby bylo semena ve dvou radách viděti. 



(Obr. 13.) 



