ŽIVA. 



€A80PI8 PRÍRODIMCKÝ. 



Redaktorové: Prof. Dr. Jan FurliJIlé a Jan Krejčí. 

 Svazek III. Ročník pátý. 1857. 



Slavík. 



• 



Na ptačím trhu vězel v bídné, malé kleci, v níž asi pět menších a větších dovádi- 

 výeh ptáků obývalo, malý vězeň, mladý tohoto jitra chycený slavík. Chytrým machia- 

 vellismeni \sadil ptáčník smutného vězné uprostřed mezi chasu malých otroků, kleři 

 vazbě již přivyklí čas veselým poskakováním a křikem si krátili. Byli to mladí číž- 

 kové a slehlíci, a ptáčník dobře soudil, že pohled na nevinnou dětskou hru často ve- 

 likou bolest ukonejší. Velikou ovšem, ba nesmírnou bolest bylo na slavíku znáti, větší 

 nežli jakou slze vyjeviti mnhou. Byla to bolest němá, v sobě uzavřená, nic nežli tmu 

 žádající. Pták seděl zcela vzadu v kleci za malým korýtkem, rozčepýřen s uzavře- 

 nýma očima, jež ani neotevřel, když mladí rozpustilci při svých hrách do něho vráželi. 

 Bylo znáti, že nechce nic viděli, nic slyšeti, nic požívati a ničím se těšili. Tato úplná 

 tma byla palmě snaha, hlubokou bolest věčnou nocí zkalili , byla to obmýšlená 

 samovražda. 



Nic však při léto hluboké bolesti nejevilo na ptáku zlost a mstu, ba ani ne- 

 šetrnosl lehkovážných ptáčat, které bez ohledu na zármutek jeho re vězení rejdily, 

 nevynutila z něho známky mrzutosti. Jemná duše umělcova jevila se v chování tom, 

 duše plná světla, bez žluče a zloby nad surovostí světa a ukrutností osudu. Jen 

 proto žil ještě, jen proto neskonal, že při vší bolesti a smutku cítil uvnitř mocné po- 

 silnění. Dalo se pochopiti, proč žalem nezhynul; touha po smrti měnila se opět v zpěv, 

 a jakkoliv liše seděl, zdálo se, jakoby uvnitř zpíval zpěv onoho básníka: 

 Lascia ch'io pianga la liberta ! 

 Nech mne plakati nad volností ! 



Ptal jsem se ptáčníka, zdali ho chce prodali. Chytrý muž pravil, že jest pták 

 ještě příliš mladý, že sám nežere, což bylo ale patrně nepravdivé, poněvadž ne- 

 byl od letošního roku, ptáčník jej chtěl ale podržeti, aby s počátku zimy, až mu vra- 

 cující se hlas větší ceny dá, více za něj utržil. V svobodě zrozený slavík takový má 

 totiž niniihem větší cenu, nežli slavík v kleci vychovaný ; jen onen jest pravým slaví- 

 kem, pěje zcela jinak nežli tento, poněvadž znal volnost a přírodu a poněvadž po obou 

 zase touží. Touha a bolest jest pak obsahem krásných písni tohoto umělce. 



V plné míře zasluhuje slavík toto jméno; on není první, nýbrž jediný v celém 



ptactvu, jemuž toto čestné jméno přísluší. On jediný má při svém básnění tvorci 



sílu, on jediný zmčíiuje a obohacuje svůj zpěv a přidává k němu vždy nové sloky. 

 Ziv«. i»í;. \ J 



