163 



\áni neučili, kterd si- nepřihodilo. Ostatní pláci diví se tomu a ptají se nčkdy 

 slavíka, co jej tísni. Ač šfasliij a svobodný, odpovídá předce, jako onen vězeň v tichém 

 zármutku : 



Lascia che io pianga ! 



O ústroji dýchacím. 



Sepsal Dr. Ed. Griígei-. 



V předešlých článcích o dýchání vyloženy byly zevnější výjevy a lučební poměry 

 jeho; slušno nyní piistoupiti k ústroji samému, úkazy tylo vyvolávajícímu. Ústroj tento 

 jest však dle rozličných živcčichň rozličný, a přijímá vzduch buJlo do vnitřní dutiny 

 své, v kterémž případu jej jmenujeme plícemi, jaké u člověka, ssavců, ptáků, obojži- 

 velníků nalézáme; nebo do zvláštních rour, jako u hmyzu, pavouků, stonožek; anebo 

 vzduch k dýchání sloužící pouze zevnější sírany dýchadel se dotýká, kdežto pak ústroj 

 dýchací žábrami nazýváme, jako u ryb, u většiny měkkejšů a mnohých jiných ještě 

 živočichů. Jsou pak i zvířata, u kterých žádného zvláštního úslioje dýchacího nestává 

 a která bud celým neb větši časti povrchu těla svého dýchají, jako hlísty, polypi a jiná 

 nízko stojící zvířata. Také poznáme některá, ježto jak plícemi tak i žábrami dýchají. 

 Proskoumavše napřed plíce člověčí a ssavčí, obrátíme zřetel svůj k dýchadlům ostat- 

 ního živočišstva. 



/. Pilce člověčí. 



Jak již známo, spočívá úloha veškerého dýchání v tom, aby dostatečného množ- 

 ství kyslíku do krve přivedeno, uhlíku pak z krve vyvedeno bylo. Proskoumávajíce 

 tedy některý ústroj dýchací zřetel svůj obrátiti musíme: 1. k drahám vzduchovým, 

 po kterých vzduch do dýchadel se dostává: 2. k drahám krevním, po kterých 

 krev kyslíku potřebná do dýchadel přiváděna bývá, a 3. k povaze a složitosti blánek, 

 krev od vzduchu dělících a vzájemné výměně plynů sloužících. Jakým spůsobem 

 trojímu tomuto účelu skladba dýchadel zadost činí, ihned poznáme z plic člověčích. 



Poduba. Plíce člověčí a všech skoro živočichů skládají se přede vším z dvou 

 půlí, z nichžlo jedna v pravé, druhá v levé dutině hrudní spočívá, a které co do veli- 

 kosti obyčejně více méně nestejné bývají. Pro pohodlí jmenujeme pravou polovici 

 plíce pravé, levou pak plíce levé. 



Každá polovice má podobu kužele, na němž vrchol, zpod, vnitřní i zevnější 

 plochu, přední i zadní hranu rozeznávali lze. Vrchol plicní jest okrouhlý a sahá až 

 nad první žebro, tak že při hlubokých ranách do krku i vrchol plic raněn býti může. 

 Zpod čilí plocha zpodni jest poddutá, a srovnává se s vypukliuou bránice, na niž spo- 

 čívá. Plocha lato neleží vodorovně, nýbrž dle směru bránice úkosně z předu a vnitřku 

 do zadu a k vnějšku se kloní. Plocha zevnější přiléhá na stěnu hrudní zebrami tvořenou, 

 a jest tedy dle ni vypuklá, kdež plocha vnitrní, srdce a veliké cévy krevní objímající, 

 poddulá jest. Na ploše této vstupují průdušnice, cévy, nervy a slřebavky do plic. 

 Dotýkáním se plochy vnitřní a zevnější tvoří se hrany, a sice hrana přední, asi pod 

 krajem hrudní kosti ležící, ostrá a tenká, a hrana zadní, po straně páteře ležící, 

 tupá, okrouhlá. 



11* 



