172 



nuli otevřenými ústy jmenujeme zívání, znaCíce hlavně dlouhou chvíli a ospalost; vy- 

 dechnuti zde bývá obyčejně rychlejší než vdechnutí. 



8tkúni povstává následkem křečovitého, rychle se opakujícího stahováni brá- 

 nice. Rázem skrze chřtán hnaný vzduch zvuk známý při tom vyvolává. 



Také smích, povstává následkem křečovitého stahováni se bránice, při čemž 

 hlasivka se zužuje a vzduch rázem skrze ni hnán zvuky smíchové tvoří. Při lichém 

 smíchu ústy zavřenými vypuzuje se vzduch pouze nosem, pročež ústa i nos rukou za- 

 víráme, chceme-li smích zadržovati, při čemž však křečovité stahování bránice velmi 

 dobře cílíme. 



Také plái bývá spojen s křečovitým stahováním se bránice, doprovázen zvlášt- 

 ními zvuky, ochabnutím svalů obličejových a hojnějším vylučováním slzí. 



Kýcliání povstává drážděním nervů slizne blány nosové. Napřed nastane hlu- 

 boké vdechnuti, načež lak rychlé a silné vyražení vzduchu z plic následuje, že chřípě 

 i rly mocně otřeseny bývají. 



Při kašláni podobně se děje, s tím pouze rozdílem, že zoužená hlasivka rychle 

 »yraženému vzduchu volný průchod zabraňuje, a vzduch v průdušnici a chřtánu stla- 

 čený tímto a celým dříkem otřásá. 



Chrkání a smrkání jsou pohyby zcela libovolné. Při chrkáni přitlačujeme ko- 

 řen jazykový na zadní stěny patra, a malou jen skulinkou vyháníme vzduch tak rychle, 

 že .<ilný jeho proud hlen aneb cizí částky s sebou trhá. Při smrkání zužujeme nozdry 

 a ženeme silný proud vzduchový nosem. 



Chrápání není odchylné dýchání, ale povstává, když ochablými, dolů visícími 

 přeponami patrovými proud vzduchový otřásá. 



Plíce ssavčí. 



Průdušnice. Opominouce popsání chřtánu u rozličných ssavců rozličně sta- 

 věnélio, přistoupíme ihned k průdušnici. Délka průdušnice ssavči jest rozličná dle délky 

 krku; velbloud a žirafa mají nejdelší, tuleni nejkratší krk a průdušnici. Průdušnice se- 

 stupuje obyčejně přímo do dutiny hrudní, kdežto se rozvět\uje, jen u lenochoda jedno- 

 barvého znamenitou nalézáme v lom výminku. Průdušnice totiž sestupuje po pravé 

 stěně hrudní až k bránici, načež se ku piedu a nahoru obrátí, a vystoupivši opět až 

 nad polovičku dutiny hrudní rychle se rozštěpuje. Podobný směr nalezneme později 

 u některých ptáků a plazů. Roura průdušnicová jest obyčejně oblá, jednoduchá, všude 

 stejně široká, jen u nohasa předhorského (Helamys capensis) jest uvnitř zváštní blánou 

 středem běžící dle celé délky přepažena. Pravidelně rozstupuje se průdušnice ssavčí 

 ve dvě větve, ku pravým i levým plícím měřici, u ssavců přežvykujících však vysílá 

 průdušnice ještě třetí větev do pravých plic, tak též u prasete, delfma a ještě jiných. 

 Chruplavky průdušniček do plic vstoupivších mizí u některých ssavců, na př. u letounů 

 a vaknatých, velmi brzy, u ssavců však ve vodě žijících v nejmenších ještě průdušni- 

 čkách se nalézají, ba u starých delfínů často kostnatěji. 



Plíce ssavči. Plíce ssavčí mají podobné složení jako plíce lidské, potaženy jsouce 

 též pohrudnicí, která zvláště u velrybovitých znamenitou llouštkou vyniká. Buíiky plícní 

 jsou u některých ssavců menší, u velrybovitých však, u tuleňů a snad u všech pod 

 vodu se ponořujících mnohem větší buněk lidských. Plíce ssavčí rozštěpují se též 

 v laloky, jichž počet ale rozličný jest. U některých opic rozstupují se pre^é plíce 



