178 



Červený pískovec. K jakému útvaru hornina tato v Tatrách a v pásmech při- 

 lehlých náleží, není možno s jistotou ustanoviti, poněvadž v ní chybí všechny skame- 

 něliny. Hauer (Silzungsbericht der kaiserlichen Akademie der Wissenschallen. Mathe- 

 miilisch-natuťwissenschaftliche Classe. 1850 Márz sir. 284) počítá jej k útvaru triaso- 

 vému, jelikož u Báňské Šfávnice (Schemnitz) v hoře Salaši a v dolině Eisenbachlhalu na- 

 lezl prof. Pettko dvě skameněliny, označující pestrý pískovec triasový, t. Myaciles Fas- 

 saensis a Nalicella coslata. Poslední len druh se prý také nalézá pod Krakovou 

 Holí, není-li to latéž místnost, kterou jsem uvedl při popisu vápence liasového, kdežto 

 pískovec tvoří podzvižené ložiště ve vápenci. 



Pískovce červené jsou obyčejně drobnozrné, řídko mívají větší zrno a jen vý- 

 minečně proměňují se v slepence ; bílý jilovitý tmel v množství však malém spojuje 

 zrna křemenu, někdy tam mizí a pískovce přecházejí pak zponenáhla v horninu křemen- 

 nou. Kysličník železilý dává pískovci barvu více méně tmavočervenou, která přechází 

 v růžovou a bílou. Četných přimíšených nerostů neobsahuje, mimo bílý jíl v patrných 

 zrnech, které ve hmotě pískovce jako v porfyru tkví, někdy dá se v těch jílovitých kon- 

 cích poznati ještě slopa živcových krystallů podoby sloupkové. Velmi často objevují 

 se v lom pískovci žíly mlékobílébo křemtnu 5—10 millimelríi silné, jež někdy za- 

 stupují poněkud nezřetelné krystalky toho nerostu. Na západním konci Nižných Tater 

 v hoře Prašivé přetíná ty pískovce žíla lupenité červené rudy železné, několik stop mocná. 



Pískovec červený dělí se obyčejně ve vrstvy 2—3' silné, řidčeji bývají moc- 

 nější, taktéž se dělí pořídku v tenké vrstvy, kdežlo pak na jejich plochách leží jíl bři- 

 dličný tmavočervený. Mimo plochy vrstevni pozorují se ještě čelné kolmé a kosme 

 rozsedliny, tak že skály se rozpadávají v úlomky kosočtvcrečné. Pískovce červené 

 podléhají málo účinkům povělrnosti, toliko skály pukají v rozličných směrech a jejich 

 červené a bílé stěny pokrývá žlutý porost lyšejníka Lecidea geographica, pod klerým 

 horninu sotva lze pozorovati. Pískovce ty spočívají vesměs na skalách plulonských, 

 celé jejich vzezi'ení upomíná na lo, že působením ohně přelrpěly zvláštní proměny. 

 Vápence liasové pokrývají je vrstvami rovnolehlýnii. Pískovce červené vystupují po 

 celé rozsáhlosti Tater, počavše od hory Slošen naproti Kežmarku obstupují jejich jiho- 

 východní konec, prostírají se pak na severní straně a jdou bez přetržení až pod Zu- 

 berec ; v dolině zvané Věrcichy spolu s vápencem liasovým zapadají pod žulu, 

 u místa Lilijové nad Gasienicovými stavy (jezery) tvoří spolu s vápencem ložiska 

 v žule. Scházejíce v holech Liptovských a Turčanských znovu na den vycházejí a táhnou 

 se od Parnice k Strečnu. Odtud prostírají se na Hole Větrné, a spočívajíce na jejich 

 západním boku mezi vápencem a žulou nebo břidlicí mašíkovou ztrácejí se spolu se 

 žulou v dolině Fryvaldské. V Tatrách v týchž poměrech objevují se na malé pro- 

 stoře v dolině Lubochni a leží vesměs na žule pod vápencem liasovým. Znamenitou 

 prostoru zaujímají červené pískovce v Nižných Tatrách, kde pokrývají břidlice maší- 

 kové a žulu, počavše od Králové Hole až k Prašivé, kde je spatřujeme v nižší části 

 úbočí západního, u Lučivné pokrývají melafyr. Nad Hronem mezi Březnem a Báňskou 

 Bystřicí pokrývají břidlice mašíkové, místy táhnou se do údolí Hronu a tvoří mohutné 

 skály. Jsou-li pískovce červené u Šfávnice se skamenělinami spomenulými stejného 

 stáří, ledy jest útvar jich ustanoven, náležejí pak lotiž k triasu. Zdá se, že v Kar- 

 patech není staršího útvaru nežli trias. 



Vrstvj Iřdihornl, miocenové. Na mnohých místech , zvláště uprostřed v hlubo- 



