179 



kých dulinách, zachovaly se malú výspy úlvaru třetihorního, iniocenového, skládající 

 se z vrslev zcela jinýcli nežli jsou ty, které jsem popsal na severní straně Karpat 

 u Krakova. Ale i mezi sebou mají tyto Iřetihorní výspy mnoho nepodobností. Čim 

 blíže Tater, tím menší jsou tyto vvspy, k jihu stávají se pořád včtšimi. Při popisu 

 těchto různých čáslí velkého útvaru miocenovélio budu se držeti horopisného pořádku. 

 i. Zrovna v polovičné délce Tuler na úbočí jižním naproti vrchům Batjašovskému 

 a Koíiéistému u Lučivné, Sufiavny a Vikarlovců prostírá se výspa Iřetihorní, zaují- 

 majíc něco více nežli čtverečnou míli. Stopy hnědého uhlí daly podnět k ohledání 

 tohoto důležitého paliva, nevedly ale posud k prospěšným výsledkům. U samé Lučivné 

 na straně západní v polích, zvaných Písek, jsou ložiště šedého jílu, zavírající četné ulily 

 Ceriihium a dvojskořápné lastury; na jižní straně zastupují jíly pískovce drobnozrné 

 bílé, špinavě hnědé nebo Iruskové barvy, obyčejně ne příliš tvrdé. Mimo stříbrobílé 

 slídy (Berdorův dol u Vikarlovců) neobsahují ani zvláštních nerostů ani stop látek 

 ústrojných. Vrstvy jejich nejsou velmi silné a leží vodorovně. Místy vyvinuje se z pí- 

 skovce slepenec, skládající se z úlomků zaokrouhlených křemenů. 



U Vikarlovců přetíná pískovec v dole Berdarovém couk 6 — 8' mocný, složený 

 z jasnošedého masIku, tence břidličnalého ; listy břidličné nejsou silnější nežli papír. 

 K té hmotě přiměšují se žíly bílého křemenu, IVj — 2' silné, s vlroušeným leštěncem 

 plavým (Tetraědrif) a kyzem měděným; někdy se dvě žíly přibližují a zase od sebe 

 vzdalují. Celý couk mastkový provází pruh (Saalband) žlutý, 1 — 2" silný. 



V dolině Uronu zrovna u zřídel té řeky až pod Zvolen (Altsohl) mezi vysoko 

 vypnutými boky ruly, břidlice mašíkové, trachytu a vápence liasového usadily so vi'stvy 

 Iřetihorní míocenové, kleré, jak se zdi, nyní jsou rozbrázděny a vymlely. Nový ten 

 útvar obsahuje ložiště hnědého uhlí, kteréž jesl hlavně příčinou, že vrstvy zdejší byly 

 proskoumány. V Březně mimo hojnost dřeva dobývá se nyní toto palivo (r. i854 — 

 1856) i na jiných místech. Postupujíce s hory dolů dle běhu Hronu spatříme výspy 

 Iřetihorní mnohem rozsáhlejší a jak se zdá také mnohem mocnější. 



Aíezi Zaoadkou a Polonikou v dolině Hronu, blízko zřídel té řeky mezi rulou 

 a vápencem liasovým , jakož i břidlicí mašíkovou zůstal značný ostrov třetihorních 

 vrstev, pokrytý blinou, která se v tom okolí daleko prostírá. Stopy hnědého uhlí daly 

 příčinu k ohledání hornickému, jímž se ten útvar poněkud osvětlil. Hlavně skládá se 

 ze šedých jílů s pískem více méně přimíšeným. Některé vrstvy jílové obsahují lenké 

 sloje hnědého uhlí barvy černé a silného lesku, ale shledalo se, že v té krajině na dříví 

 bohaté dobývání by se nevyplácelo. Místy zavírají jíly velmi mnoho skamenělin, \ělší 

 díl jich nedá se ale ustanoviti. Na jílech pod Šlvosem leží zrnitý pískovec, velmi 

 kruchý, kterýž jest zajisté svrchním oddílem toho útvaru. 



Březno. Tři míle dále na západ u Března objevuje se znova útvar iřetihorní 

 a vyplňuje dno údolí mezi břidlicemi mašíkovými na severu a trachytem a vápencem lia- 

 sovým na jihu a východu. U samého Března dobývá se ze šedých jílů hnědé uhlí 5—6' 

 mocné. Hnědé uhlí loto má lom laslurný, černé vrstvy s leskem mastným střídají se 

 8 vrstvami mdlými nebo málo lesklými, někdy přicházejí též v odrůdy lupkové. Jíly 

 pod Březnem mají otisky ryb. Půl míle za Březnem blíž Michalova strmí u cesty bílý 

 drobnozrný pískovec, pokrytý hlinou. 



Dolina Luhětovská. V příčném údolí Lubětovském, padajícím do doliny Hronu, 

 zachovaly se mocné usazeniny tretihorní, vytvořené, jak se zdá, spolu se slepenci tra- 



12* 



