187 



nich schopností neukazovali. Dodav si ledy důvěry, přijal Kepler pozvání žlýr- 

 sitých stavil. 



První ouřední práce Képlerova v Štýrském Hradci bylo sepsání kalendáře na 

 rok 1594 dle opraveného lelopoítu gregoriánského. Die zvyku tehdejšího nesměla 

 v něm scházeti pranostika, k jejímu/, sepsání se Kepler jenom z nutnosti odhodlal. 

 A hle, hned první jeho predpovídiiní vyplnilo se následující tuhou zimou a selskými 

 nepokoji v Rakousích, což v míněni obecném získalo mladému hvčzdái^i pověst neoby- 

 čejné moudrosti. 



Jakož Kepler byl své učitelské místo přijal u větší díivěře k své schopnosti 

 nežli k vědomostem svým, hleděl se nyní všemožně zdokonaliti ve svém povoláni 

 a vrhl se s celou duší na studia mathematická a hvězdářská. Hloubavý jeho duch za- 

 bral se do nich hluboce, při čemž ale nezůstal stáli na stanovišti od Koprnika na- 

 značeném, nýbrž vypátrali se snažil zákony, jakými se řídí soustava světová, od něho 

 za pravou uznaná. Cíl, jejž sobě položil, nebyl nic menšího nežli vyskoumání tajností 

 viehomíra. Pevně maje za to, že svět jest dílo boží úmyslně spořádané, nemohl ani 

 počet planet ani jich vzdálenost od slunce považovali za nic případného, i hleděl 

 z okolnosti těchto vyvoditi jistá pravidla. Nebylo k tomu jiné cesty nežli domyslu, 

 a tu otvíralo se mladistvé fantasii Keplerově široké pole. Připadaje na všelijaké hy- 

 pothese, ustanovil se konečně na jedné, která s počtem planet a jejich vzdáleností od 

 slunce spojovala počet a vzájemný poměr k sobě tak zvaných pravidelných těles, o 

 nichžto se domníval, že jsou pravzvorem, dle kterého jest spořádán vesmír. 



Takových pravidelných těles rozeznává se v stereometrii patero: 1. tetraeder 

 (čtyřstěn), 2. he.xaeder (šestistěn čili kostka), 3. oklaeder (osmislěn). 4. dodekaeder 

 Cdvanáctistén) a 5. ikosaedur (dvacetistěn). I učinil Kepler následující konstrukci, dle 

 které z poloměru dráhy jedné planety odvozovati mínil poloměry všech ostatních planet. 

 Okolo koule, jejíž poloměr jest stejný s poloměrem dráhy Merkurovy, opišme osmistěn 

 tak, aby každá z jeho ploch dotýkala se v jednom bodu řečené koule, a okolo toho 

 osmistěnu opišme kouli druhou tak, aby všecky hrany jeho dotýkaly se z vnitřku po- 

 vrchu jejího, a tato druhá koule bude míti poloměr dráhy Venušiny. Okolo této druhé 

 koule opišme podobným spůsobem dvacetistěn, a okolo dvacetistěnu týmž spůsobem 

 kouli třetí, a tato bude míti poloměr dráhy zemské. Okolo této třetí koule opišme 

 dvanáctistěn a okolo toho kouli čtvrtou, a tato koule bude míti poloměr dráhy Mar- 

 šový. Okolo télo čtvrté koule opišme čtyřstěn a okolo toho kouli pátou, a tato bude 

 míti poloměr dráhy Jupiterovy. Konečně opišme okolo této páté koule šestistěn a okolo 

 toho kouli šestou, a tato bude míti poloměr dráhy Saturnovy. Z tohoto domnělého 

 nelezu svého měl Kepler velikou radost, i vydal o tom r. 1596 v Tubinkách první 

 svéj větši spis pod názvem: 



Prodromus dissertationum cosmographicarum, contínens mystérium cosmographi- 

 cum de admirahiU proportione orbium coelestium deque causis coehrum nu- 

 meri, magnUtidmis, motuumque periodkorum genuůUs et proprtis. demonalralum 

 per quinque regularia corpora geometrica. 



Rukopis tohoto díla poslal Kepler svému někdejšímu učiteli Mástlinovi k posou- 

 zeni, který mu v něm navrhl některé změny, týkající se hlavně takových míst, ježtoby 

 mohla býti na urážku Tubinským theologům, a sám k němu napsal předmluvu a doslov. 

 Dedikaci spisu přijal vévoda WUrtemberský Fridrich, a jenom tato okolnost zdržela 



