1!)3 



i nich, „Iriivíiti při dvorski" komoře a pro sludie jsem ztracen. A však posilňuje mne 

 mt/ilénka, že nesloužím jediiuhnu císaři, nýbrž celému rodu lidskému, že nepracuji toliko 

 pro nynějéi pokolení, výbrž i pro potomstvo. S boží pomocí doufám něco dokázati." 

 SloYH lo hodná velikého genia. — Při lakových trampotách svých nacházel Kepler 

 íáslcíné úlevy v philoiském obcování s muži podobných snnli vědeckých. Před jiným 

 sluší tu Jmenovali mi.slra Manina liachávka, rektora učení Pražského a probošta kol- 

 leje Václavské, slavného Jesenského, pak Jusla Byrgia, císařského mechanika, jejž sobe 

 obzvláště vážil prC jeho zbčhiost v inallicmalice a hvězdářské praxi. 



l'prostřed svých peněžitý cli nesnází, které nemálo překážely jeho učeným pra- 

 cím, musel nicméně Ivepler, aby skutkem dokázal jalovost námitek proti němu od jeho 

 iiepiálci neustále zdvihaných, pomýšleli na brzké vydání jednoho z piislíbených spisů. 

 I rozhodl se pro optiku, která vyšla r. 1604 ve Franklurtě jiod názvem : 



Ad Vilellionem paralipomena, quibus astronomiae pars opfica tradilur, j?otissi- 

 mum de artificiusa ohservatione el aeslimatione diameirorum, deliquionuinque 

 solis el lunae. 

 Na uspíšené dokončeni loho díla zdá se, že nebyl bez valného pťisobeni sám císař 

 Rudolf, veliký přítel fysikálnii-h. jmenovilě optických zkoušek, který se těšil z pokroku 

 práce Kepicrovy a milostivě přijal dodikací spisu. Obsah tohoto vytknul v krátce 

 Ivepler na samém lituli knihy těmito slovy: „Habes hoc libro, lector, inter alia multa 

 nova traclíitum luoulentum de niodo visionis et humorům oculi usu. contra oplicos et 

 anatomiťos." Slova tato nebyla žádné marnochlubné oznámeni, nebof podal tu Kepler 

 učenému světu dílo, které položilo základ novější optice, této za našich dnů tak bujné 

 kvetoucí vědě. 



INeniužeme zde pro obmezenosl místa pouštěti se do zevrubného rozbírání spisu 

 loho, o němž toliko povíme, že v něm Kepler po důkladném prostudování všeho, co 

 do těch dob o lom předmětu bylo psáno, vyložil pravou theorii vidění. Této veliké 

 zásluze nic není na ujmu ta okolnost, že Kepler i v tom spisu ještě hověl místy před- 

 sudkům svého věku, od nichž rázem a dokonale se vyprostili není přáno obmezenému 

 duchu lidskému; ovšem pak naproti tomu zasluhuje povšimnutí našeho, že Kepler vyslovil 

 lu ponejprv mnohé sady, jejichž pravdivost teprva později učená skoumání dokázala. 

 Kepler jest původcem emanační Iheorie o světle, jehož rychlost vším právem považoval 

 za nesmírnou, třeba jí nedovedl ještě vypočísti. Výsledky jeho studií o lámání světla 

 nevedly sice k odkryli zákona, dle kterého se děje, ale jeho výpočty velice se blíží 

 k těm, jaké z něho vyplývají. Při té příležitosti prohlásil Kepler vzduch za hmotu 

 těžkou, k čemuž, jak sám se vyjadřuje, vedlo prý ho pozorování přírody. Nesmí býti 

 přehlédnuto, že ta slova psána byla člyry léta před narozením Toricelliho. O hmotě 

 slunce domníval se Kepler vším právem, že převyšuje svou velikostí hmoty všech planet 

 dohromady. Rozdíl délek dvou míst učil vypočítávali z pozorováni zatměni slunce ob- 

 tížněji sice, ale mnohem správněji nežli ze zatmění měsíce. Konečně vysvětlil Kepler, 

 proč slunce a měsíc na kraji obzoru mnohem větši se nám býti zdají, nežli na výši oblohy. 

 Keplcrova optika neučinila v učeném světě lakový hluk jako někdy jeho Pro- 

 dromus ; bylof lo dílo tak přísně vědecké, že na jeho oceněni nemohl se odvážili nikdo, 

 kdo nepostačil sledovati Keplera v učených jeho vývodech. Bylo potřebí nějakého času, 

 nežli poznána byla veliká zásluha toho spisu, pak ale dostalo se Keplcrovi tím čestněj- 

 šího uznáni, poněvadž bylo jednosvorné a všeobecné.- Akademický senát Tuhinský, pyšný 



živa. ISÓT. 1 3 



