195 



saní jejich drah v mezech jistých kruhů, tak zvaných opicyMů. (Viz životopis Koprníkův 

 v Živě na rok 1856, sir, 143.) Tím slalo se vypočitiiváni drah pianetních nad míru spletené, 

 ale ani tím spůsobem nebylo uvedeno v souhlas se skutečnosti. Obzvláštních obtíží při 

 lom poskytoval Mars, jehož dráha jest nejvýstřednější ze všech planet. Kepler konal 

 náramné a velmi obtížné počty k vyrovnání té nehody, nebof nechtěl nižádným spilso- 

 bem uchýlili se od myšlénky, žo by dráhy planet nebyly kruhovité, kdežto považoval 

 kruh za nejdokonalejší figuru geometrickou. Vida však konečně, že žádoucí shody 

 nelze docílili na základě kruhu, zkusil to s ellipsí, a ejhle — všeckcn rozdíl mezi výpočtem 

 :i pozorováním zmizel. Poznav dráhu Marsovu za ellipsí , položil tuto také za základ 

 dráhám ostatních planet, a rázem byly všecky obtíže epicyklíj odstraněny a počítání 

 docela zjednodušeno. Nalezen byl první z pověstných světových zákonů, podle objevitele 

 svého Keplerovými nazvaných, jenMo zní: „Planelj pohybují se v elUpsich, v jichž je- 

 dnom ohnisku naUzá se slunce.''' 



li příčinou pohybu planet prohlásil Kepler slunce, jehož kolotání tvrdil dříve 

 nežli Fabricius neb Galilei přišli k jeho poznání pozorováním skvrn slunečních. Čím 

 liližši tedy která planeta jest slunci, tím rychleji musí .«e pohybovati, a čím vzdálenější 

 od něho, tím zdlouliavějši musí b\li její běh; nebof síla, jakou působí slunce na pla- 

 něly, musí se přirozeným spůsobem umenšovali s rostoucí vzdáleností těchto. Planety 

 tedy pohybují se okolo .«lunce s nestejnou rychlostí, přiměřenou jejich vzdálenosti od 

 něho. Při vypočítávání, v jaké míic ubývá sluneční síly do dálky, nalezl Kepler druhý 

 svůj zákon, že planet// při obéltu svém v stáných dobách opisují svým provodičcm (rádius 

 veclor) plocliy stejné velkého obsahu. 



Kepler měl nesmírnou radost nad svým nálezem, i byl tak proniknut přesvěd- 

 čením o pra\osli odkrytých zákonů, že je nechtěl míti považovány za nižádné do- 

 mněnky, nýbrž za skutečná pravidla všehomira. Na zadní straně svého spisu dal 

 otisknouti slova Ramusova, jimiž lenlo slavný učenec sliboval postoupiti svou učitel- 

 skou stolici na universitě Pařížské se vším výnosem jejím tomu. kdo by vysvětlil běh 

 planet bez hypothesc. ,,Dobře"s učinil. Rámuse," dokládá pak Kepler, „že jsi opu4il 

 stolici svou spolu se životem *), jinak bych ji vším právem od tebe požadoval." 

 V předmluvě k dílu svému, v níž oslovuje císaře Rudolfa, líčí Kepler badání svá spů- 

 sobem allegorickým tehdáž oblíbeným co válku s Marsem. V té prý největší zásluha 

 náleží vojevůdci Tychonovi, který s bezpříkladnou pilností ve dvacililetém nočním bdění 

 vypátral všecky obyčeje nepřítele, seznal jeho uměni válečné a odkryl jeho plány. 

 On, prý, nástupce v jeho úřadě, poučen pozůstalými spisy Tychonovými, nebál se více 

 nepřítele, ale směle se s nim pustil v zápas. Boj byl tuhý, a Kepler obšírné popisuje 

 všecky jeho obtíže. Konečně prý .Mars, vida se na všech svých oklikách těsně pro- 

 následována bez naděje uklouznutí , naklonil se k míru, vzdal se dobrovolně a střežen 

 arithmelikou a geometrií dostavil se v táboře nepřátelském. Toto allegorické vypravo- 

 váni obrátil Kepler ku konci v humoristickou prosbu k císaři, aby ráčil pokladníkům 

 svým naříditi, by se postarali o nervům belli k nové výpravě proti ostatním příbuzným 

 Maršovým na obloze nebeské. 



Nová astronomie Keplerova zůstane po všecky časy dílem podivu hodným, při 



*) Rarans stal se obití krvavé Bartoloméjské noci. 



13* 



