200 



Jo. Kepleri Taliulae Rudólfinac, qidbus aslřonomiae scienliae iemporum longin- 

 quttate collapsae redauralio coniinelur, a Tt/chone Brahc -primům animo con- 

 cepia el deslinata anno Clirisli lúli4 , exindr óhservaiionilms accuraiissimis, 

 post annum praécipue 1572 serio affectata, tandem iraducla in Germaniani 

 inque aulám et nomen Rudolfi imp. anno 1598. 



Dle smlouvy s dědici Tychonovými uzavřené měl se Kepler o čistý výnos loho díla 

 s nimi děliti, i dal tedy cenu exempláře ustanovili ouředně, kteráž určena jest na 3 zl. 

 Přátelé Keplerovi snažili se všemožně rozšiřovati je, ale nepřízniví běhové onoho času 

 překáželi Vidnějšímu odbytu. Nicméně některá knížat), university i zámožnější učenci 

 posílali Keplerovi na důkaz vážnosti své za jednotlivé exempláře sumy, jejichž veli- 

 kosti se diviti musil. 



S dokončením Rudolfínských tabuli vypršelo také odpuštění Keplerovo, i musel 

 se nyní rozhodnouti, má-li se vrátiti do Rakous anebo usaditi se někde jinde. Rakou- 

 sko bylo se dlouhým v něm přebýváním stalo Keplerovi druhou vlasti, kde nejraději 

 by život svůj byl trávil. Ale právě v ty doby nastaly tam zlé časy pro nekatolíky, 

 i musel se obávali, aby ho nepotkal lýž osud, jako ostatní jeho spoluvěrce. Umínil si 

 tedy jinde vyvoliti své sídlo, mezi tím ale ucházel se při cisai'ském dvoře o zadržený 

 svůj plat, jehož suma byla již znamenitě vzrostla. Císař odkázal ho se žádosti jeho 

 na vévodu Friedlandského, jemuž byl nedávno propůjčil vévodstí Zahaňské (Sagan) ve 

 Slezsku a který na len čas zdržoval se na tomto novém svém panství. Kepler tedy 

 odebral se do Zahaně, i byl lam ochotně píijal od Waldšteina, který jej ihned do 

 služby vzal a zvláštní tiskárnu mu zřídil. 



Waldšlein přijal byl Keplera v naději, že v něm bude míli dvorského astrologa 

 podle svého smyslu, když však tento nechtěl se propůjčovali matnému hádání z hvězd 

 dle žádosti vévodovy, byl ř^iedlandský přinucen, chlěl-li ukojiti choutku svou, povolali 

 ke dvoru svému vlaského hvězdopravce jménem Zeno (obyčejně Seni zvaného), jejž 

 draho platili musel. To byla příčina, proč Waldšlein v krátké době odejmul přízeň 

 svou Keplerovi, klerý napotom i u něho marně se ucházel o zaplacení své pohledávky, 

 s kterou ho císař byl na vévodu poukázal. Walditein chtěl se ho konečně sprostili, 

 a jakožto vévoda Meklenburský podával mu učilelskou stolici mathematiky na univer- 

 sitě Roztocké. Ale Kepler neviděl v tom dostatečného pojištění své budoucnosti a zů- 

 stal v Zahani, nepochybně i v tom domnění, že blízek jsa osoby vévodovy spíše na 

 něm vymůže své peníze, než kdyby šel do Roztok, což považoval za jakési vyhnanství. 



Z toho jest patrno, že pobyl v Zahani neměl pro Keplera nic zvláště potěšitel- 

 ného, až na jedinou tu okolnost, že tam v ohledu náboženském panovala vělši snáše- 

 livost nežli v zemích bezproslředně císaři poddaných, a pak že tam žil vzdálen od* 

 hluku válečného. A však hrůzy zuřící tehdáž třicetileté války dotýkaly se vždy, ne-li 

 bezprostředně osoby jeho, aspoň jeho rodiny velmi citelně. Trpčlaf pod nimi na ten 

 čas obzvláště těžce země Wurtemberská, kde netoliko žilo postranní příbuzenstvo Kep- 

 lerovo, nýbrž i dvě jeho děti z pr .ního manželství, dcera Susana, jsoucí na vychování 

 v Pforzheimu, a syn Ludvik, studující v Tubinkách lékařství. Starost o své milé skli- 

 čovala nemálo srdce Keplerovo, jakož o tom svědčí listy jeho ku přátelům na nás došlé. 



Roku 1630 dočkal se však Kepler ještě té radosli, že viděl milovanou dceru 

 svou slušně zaopatřenu. Vdala se totiž Susana loho roku za doktora v lékařství Ja- 

 kuba Bartsche, který přebývav nějaký čas co pomocník Keplerův v jeho astronomických 



