206 



šlének se vyznačují, dostatečný počet otisků činiti, aby do kněhkupeckého oběhu po- 

 dány býti mohly, což vlastně piiiinyslnosti kněhkupců poroučím , kteří by záhy 

 s professory o tom se smluviti měli. Kdybych byl tehdáž, když tolik dissertací mým ná- 

 vodem na světlu vyšlo, na to pomyslil ; byl bych nemálo posloužil sobě i rozšířeni 

 pravdy vědecké. U nás v Rakousku, kde rokem 1848 od vydávání dissertací sešlo, 

 a později obnovení starého toho zvyku při nezámožnosli většiny našich kandidátů bez 

 násilí stáli se nemohlo, nezbývá ku povzbuzení duševních snah našich mladých učenců 

 nic jiného, než zavedení cenních otázek, jako tím již ve fakultě filosofické počátek 

 učiněn, k čemuž upřímně ,,žehnejž Bůh" vyvolávám- 



Po této, mnohému snad velmi lhostejné digressí vracím se zase k dalším zprá- 

 vám o mojích pracích literárních. 



Stůjte tu : 



III. Pojednání v různých Časopisech a v knihách jiných spisovatelů uveřejněná. 



20. Roku 1820 chystal Dr. Pleischl, tehdáž professor chemie na universitě zdejší, 

 vydání vlastní knížky, popisující tehdejší stav laboratoria a prací v něm vyvedených 

 pod titulem : 



Das chemische Laboratorium an der k. k, Universitát zu Prag. Enistehung und gegen- 

 wártiger Zustand desselben sammt Nachrichten iiber einige der dariw vorgenom- 

 menen Arbeiten, Mit 1 Kpft. Prag 1820. (Calve.) 



Mezi jinými pracemi byla i ta, že vyrobil emelin, látku, která v kořenu ipeka- 

 kuany (blicího kořínku) činí základ vlastnosti dávení spůsobující. Věda, že jsem se dříve 

 zabýval zkouškami na těle vlastním o působeni rozličných léků a jedů, obrátil se na 

 mne, abych léž s emetinem některé zkoušky podstoupil a jemu zprávu o nich pro jeho 

 knihu podal. I učinil jsem to, ohled bera na dávky léku, trvání času, hlavně ale 

 na symptomy a sídla citů hnusnosti, jež jsem zvláště v jistých rozvětveních nervu blu- 

 divého (nervus vagus) nacházel, a podal jsem i zprávu o vlastní idiosynkrasii , kterou 

 jsem si při těch zkouškách uhonil a která několik dní trvala, totiž že každé spatření 

 barvy hnědé, praeparatu emelinovému podobné, cit hnusnosti ve mně vzbuzovalo. 



21. Roku 1821 podal jsem do vyhlášeného tehdáž časopisu Hesperu myšlénku 

 o podobnosti snění s pravým probuzeným životem. 



Hesperus, encyclopádische Zeitschrifl lůr gebildete Leser. Herausgegeben von Christian 



Karl André. Bd. 28. J. 1821, Nr. 9, pg. 65. Auch etwas uber die Traumwelt. 



(Vergl. Bd. 25 Nr. 3, 4, 7.) 



Také něco o světě snů. 



V dílu 25. téhož časopisu v č. 3, 4, 7 bylo několik kousků o témže před- 

 mětu sděleno, což mne povzbudilo též něco o tom napsati. Pro krátkost toho článku 

 podávám jej tu celý. 



Ptej se snícího, zdali to, co se mu ve snách představuje, také skutečné jest, má-li 

 ráz pravdy, co soudem vynáší, o čemž zavírá: usmějef se i ve snách tvé zpozdilé 

 otázce, jako dogmatik se usmívá idealistovi. Nebof podobně silou nepřemožitelnou vá- 

 zán jest snící na podoby svých snů, jako bdící na výjevy přírodní, ano sám rozum, 

 snem omámen, spojuje nutně i nejpříkřejší protiraysly, nejutěšenějším citem pravdy, 

 provázen. Dejme lomu, že by i ve snách zdánlivě se probudil , bude se usmívati snu 

 předešlému a převrácenosti, do které se smysly zavedly, uváděje sobě v mysl řádnou 



