209 



předu, jakobychom měli ku předu nebo na zad kotrmelce vyváděti. Ty a podobné 

 zkoušky puslaCovaly mi k utvoření sobě jakési o té věci theorie. Bylaf následující. 



Představme sobě dutou kouli, hmotou měkkou, třeba hustosti kaše naplněnou. 

 Ta když okolo jislé osy do rychlého uláCení se přivede, bude konečně i huspenina 

 vnitřní, po krátkém vzdorováni od spojitosti ěástek a od setrvalosti odvislém, do kolotaní 

 přivedena, což nějaký čas potrvá, až se všechno zase upokojí. Ještě zřejměji vidíme 

 postup takového pohybování ve sklenici vodou naplněné, v níž se vznášejí drobty chleba 

 nebo také guttyperchy, jichž tíže se málo liší od vodní; když nádobu se skrovnau rych- 

 lostí okolo její osy otáčíme, pohybují se drobty zároveň se stěnami nádoby, když pak 

 náhle pohybování zastavíme, budou drobty stejným směrem dále se otáčeti, až pak zase 

 všechno se upokojí. To by platilo i o jiných položeních osy nádoby. Přenesme toto 

 zkušeni na dutinu lebky a její obsah, mozek, hmotu značné měkkosti. Není pochyb- 

 nosti, že při otáčení lebky mozek spolu se stěnami lebky se otáčeti bude, a že tím 

 jeho měkké hmotě snažení k samostatnému pohybovaní sděleno bude, což i chvíli po- 

 trvá, když již otáčení zastaveno. A tato snaha k pohybu neboli nátlak částek mozko- 

 vých zdál by se býti příčinou výjevu závrati a jejích rozličných spůsobů podle polo- 

 žení osy hlavní. Vnitřní opíráni se částek mozkových o sebe vzbudilo by jednostranné 

 dráždění nervní, které by, sdělujíc se soustavě svalů, i tam mimovolné namáhání a po- 

 hyby spůsobilo, které, jsoucí provozené bez naší vůle a našeho vědomí, ne sobě, nýbrž 

 zevnějším předmětíím připisujeme, z čehož ten mam povstává, že se nám zdá, jakoby 

 se všechno okolo nás točilo. Že pak to záleží na mimovolných pohybech svalů, pře- 

 svědčíme se následujícím spůsobem. 



Otáčej se rychle asi dvanáckrál okolo osy svého těla, pak stůj a opři obě ruce 

 proti stěně, i pocítíš neomylně, že stěna na jednu dlaň, třeba na pravou, tlačí a ji jako 

 odstrkuje, od levé dlaně pak jako na zpět couvá. Víf se pak z jiných důvodů, že 

 stěna pevně slojí a tyto zdánlivé pohyby že od mimovolných pohybů rukou pocházeti 

 musejí. A v pravdě tomu tak jest, i nacházíme při bedlivějším pozorování, že pravá 

 ruka sama nevědomky proti stěně tlačila, levá pak od ní se odtahovala, což pak mimo- 

 volně na oučinek stěny přeneseno bylo. 



Ještě dorážlivěji se ukazuje hmatu takové zdánlivé překacování předmětu, když 

 jsme při otáčení těla s hlavou na znak ohnutou ke stropu hleděli, a pak zastavivše se 

 hlavu opět zpřímíme a rukama o stůl se opřeme, (můžeme při tom i oči zavříti, aby 

 celá pozornost ve hmatu se soustředila). Zdá se nám, točili-li jsme se v právo, jakoby 

 stůl proti levé ruce se zdvihal, pod pravou rukou pak dolů klesal. Tu zase ramena 

 mimovolně se pohybuji, levé tlačí proti stolu, kdežto pravé neznačně od stolu se po- 

 zdvihuje. Podobné protipohyby cítíme i v nohou, čímž nemálo rovnováha našeho těla 

 se ruší. Ano i ve svalech očních takové mimovolné protipohyby se uhosfuji, které na 

 zrakové předměty přeneseny i zde zdánlivé pohybování a kolotaní celého okolí spůso- 

 bují. O pohybech očních možná se přesvědčiti, když se druhu, jenž si dříve otáčením 

 těla závrat spůsobil, do očí díváme. Pozorujeme pak jislé kmitání, které dle různého směru 

 závrati též různé směry okazuje. Z toho jsem vzal důvod vystavení rozdílných druhů 

 závrati. Co hlavní oddíly jsem vystavil závrať prostorovou a časovou, poslední hlavně 

 ve smyslu doktora Marka Herza, který r. 1786 vydal knihu o závrati. Nyní však uzná- 

 vám, že toto rozdělení platnosti nemá, a že závrat jen v prostorozoru se vyj evuje. 

 Tu pak se může jiný hlavný rozdíl závrati vystaviti, totiž: závrat smyslová a závrat 



živa. 1W7. 14 



