210 



pomyslová. O tétrt dhilťé později ješlě promluvíme, prviiější pak se dělí podle hlavních 

 smyslil ptoslorozoi-ních, hínatu a zraku, na závraf hmatovou a na závraf zrakovou. Dále 

 se dělí tyto na rozličné spůsoby závrati podle rozličnosti směru zdánlivých pohybii. 

 O kúloVavérti nebo vířném již dosti bylo mluveno, jsouf ale i zavrali přímohybné, 

 totiž zdá se nám, jakobychom bud nazpět tlačeni, nebo vzhůru vznášeni byli, nebo do 

 země se ponořiti měli. O poslednějších podám několik příkladů. 



Hned z počátku těchto zkoušek naskylovala se mně myšlénka, že hlavní přípa- 

 dek mořské nemoci, závraf, podobnými podmínkami se přivádí, jako moje závraf stro- 

 jená, totiž násilnými pohyby těla našeho a zvláště mozku při kolíbání lodi. Nepochy- 

 boval jsem tedy, že i mně se podaří, strojeným spilsobem spfisob nemoci mořské i na 

 pevnozemí sobě upraviti. Bylaf tehdáž úpravná houpačka na Štvanickéiri ostrově, i dal 

 jsem se pfll hodiny, pak hodinu i vícu hodin houpati, však nadarmo, ani závrati, ani 

 ošklivosti v žaludku, ani dávení dočkati se nemoha, snad že jsem k tomu neměl vlastní 

 náklonnosti, jakož jsou mnozí, kteří na lodi ani o bouřích od mořské nemoci netrpí. 

 Jednoho však výsledku jsem se předce při té zkoušce dopídil. Seděl-li sem při houpání 

 obyčejným spůsobem ku předu obrácen, a vystoupil jiak po dostatečné chvíli, abych se 

 prodiázel, cítil jsem při pohybování ku předu nebo do zadu jakési zabavení, kdežto 

 pohybům prostranním chodem rozkročním usnadnrní se stalo. Opak toho jsem nalézal, 

 když jsem stranou seděl, totiž zadkem v levo nebo v právo obrácen. Procházeje se 

 potom zdálo se mi, jakobych po stranách stěnami stísněn byl, kdežto chůze ku předu 

 nebo k zadu byla uvolněna. 



Když se po rychlé jízdě nebo rychlém vezení náhle zastavíme, cítíme též ná- 

 klonnost ku pohybování zpátečnému, a kdybychom do značné výšky vzhůru neseni, 

 a pak najednou zadrženi byli, zdálo by se nám, jakobychom pak dolů padali. Takové 

 zdánlivé prolipohyby ukazují se při každém jednostranném namáhání jistých svalových 

 skupení, aniž zde třeba na utrpení mozku nebo celé nervové soustavy pomysliti Co 

 se týče závrati pomyslové, uvedl jsem dva příklady. Když stojíce na kraji propasti 

 dolů hledíme, zmocní se mysli jakási pomatenost a pochybnost o pevném postavení 

 a rovnováze našeho těla, což se u mnohých citem ohromující slabosti vyjevuje. Kdy- 

 bychom, omámeni, v tu dobu obyčejného postavení a rovnováhy se spustili, snadno by- 

 chom do propasti spatíouli mohli. Příčina té zmatenosti leží v omylu o našem postavení 

 v prostoru zevnějším. Tento se našemu zraku představuje jako dutina kulatá, jako pa- 

 norama, jekož jedna točna jest u našich nohou, druhá nad hlavou. V obyčejném po- 

 stavení vidíme od nohou vycházeti planinu, podle které řídíme rovnováhu svého těla. 

 Když před propastí postaveni jsme, zdá se nám jakoby meridionaly panímámu sáhaly 

 daleko pod naše nohy, a jakoby tam teprv točna dolejší, na které jindy stáváme, se 

 nacházela. Tím tralíme svou půdu i míníme ji býti hluboko pod námi postavenu, 

 i vzbudí se v naší mysli snaha, změniti postavení naše a dřívější pevné stanoviště 

 opustiti, kteréžto snažení co zgvrat se vyjevuje. Jiný případ stává se na počátku usnutí. 

 Jako vyšší smyslové, zrak a sluch, pozbývají při nastávajícím spaní své citlivosti, tak se 

 stává i kůže necitlivou, i necítíme více tlak, jímž se kůže na zadní části těla pi'i ležení 

 smaCkává. Tím se spůsobují často sny, jakobychom pozemské tíže sprosténi nad zemí 

 se vznášeli. Z toho když náhlým probuzením vytrženi býváme, zdá se pak, jakobychom 

 byli padli na postel, což nejinak se stává než tím, že okamžitým navrácením se v kůži 

 zadni citu tlaku tuto náhlou změnu vykládáme sobě jako padnutí. 



