218 



vyšši souzvuíné tóny Cistě vyvedené a v stejné síle.4éle vydržujeme, ozve se ve slu- 

 chu jakýsi hluCný třetí souzvuíný tón, jaiťo průvodní bas. Tenf by! arci již dHve 

 znám (Sorge, Romieu), že všait od Tartinilio, svóho éasu nejslavnějšího houslisty, se 

 zvláštní pilnosti pozorován a popsán byl (Trallalo di Musica secondo la vera Scicnza 

 deir Armonia. Padova 1734), dáno mu jméno tohoto výtefníka. Roku 1824, chystaje 

 vydání druhého dilku svých badání a zkoušek o fysiologii smyslů, (viz č. 3. p. 149. 

 v sešitu předešlém), zamýšlel jsem ještě více dílů o tom vydali, rozšiřuje svá pozoro- 

 váni mimo zrak i na jiné smysly. Nejbližším toho předmětem byl sluch. A však u loho 

 máUi co zvláštních subjektivních výjevů se vyskytovalo. Mezi jiným zdál se mně miti 

 nahoře vyložený zvuk Tartiniho jakýsi charakter subjektivnosti. Mimo to, že co se 

 týče jeho mislnosli zřetelně a bezprostředně poznáváme, že uvnitř ucha své sídlo má, 

 můžeme se o tom ještě následujícím spůsobem přesvědčiti. Nechme dva čisté diskan- 

 lové hlasy v intervallu velké terlio hodnou chvíli a slále silným hlasem zavzníti. Po- 

 stavivše se na blízku těchto hlasů, uslyšíme Tartiniho tón jako uvnitř hlavy se ozýva- 

 jící. Potom vzdalujme se poznenáhla od zpěvákíi, postavme se brzo v levo brzo 

 v právo, naslouchejme brzo jedním brzo druhým uchem, a pokusme se udati misto^ 

 odkudž onen třetí zvuk pochází. Nepodaří se nám místnost tuto. určitě udati, jak to 

 lehce bývá, kde zvuk z objektivního zřídla pochází. Kdykoliv se o to. pokusíme, bu- 

 deme vždycky k vlastnímu uchu vedeni jako k hlavnímu sídlu toho zvuku. Leží to v při- 

 rozenosti toho smyslu. Tón totiž považovali se může co řada úderů nebo důtek vnitř- 

 ních, blánám nervním sluchovým sdělených (porovnávám jej v tom ohledu se hmatem). 

 Když pak počty důlek jsou nestejné, však takové, že po jistých mezerách dvě v jednu 

 dobu padnou, vznikne z toho nová řada důtek dvojnásobných silnějších, která, sledu- 

 jí-li po sobě s potřebnou rychlostí, zase jako zvláštní tón pojata bude. Že pak lato 

 kombinace uvnitř našeho sluchu se stává, třeba ji považovati za subjektivní, o čemž 

 i svědčí obzlášlnost jejího tónu. Z toho však souditi, že výhradně subjektivní jest, že 

 mu podobné kombinace vln zvučných neodpovídají, bylo by velmi zpozdilé. — (Pozo- 

 rování lato byla ponejprv sdělena v následujících spisech: „Fiinftes Bulletin d. naU-wiss. . 

 Séct. d. schles. Gesellsch. f. vaterlánd. Cultur im Jahre 1825" a od lamlud sdělena v 

 ..Kastners Archiv f. d. gesammte Naturlehre 1826." Hefl. i. pag. 39.) 



24. Známa jest zkouška, že když hlasní vidli v stavu jejího znění blízko ucha 

 sem a tam pohybujeme, dvojí zvučení po sobě s přestávkou u středu pozorujeme, což 

 z podoby vidle a jejího dvojnásobního pramene zvuků snadno vyložiti se dá. Tato 

 jednoduchá zkouška vedla mne dále k jejímu rozšíření a dalšímu použití. Vzal jsem 

 delší ohebnou rouru, jaké se někdy na dýmky potřebují. Na jednom konci upevnil 

 jsem rohovou násadku k zasazení do otvoru ucha, druhý konec roury měl násadku 

 k zoužení jejího otvoru. Tento přístroj byl jedním koncem do ucha zastrčen, druhý 

 pak jsem volně prováděl nad hořejší plochou skleněné desky, šmytcem do zvuku při- . 

 vedené, jako se to děje při vyvádění figur Chladného, s tím toliko rozdílem, že se- 

 tu dalo bez nasypání písku. Nicméně mohl jsem prostředkem svého nástroje určité 

 vyznačiti pouhým sluchem každé místo, kde byl poklid, a každé kde bylo trhání, což, 

 když se plocha pískem posypala, také očím zřejmě se vyjevilo. Tento spůsob auskul- 

 tace mohl by se všude upotřebiti, kde se jedná o lo, aby se nejpodrobnější místnosti 

 zvuku udaly. Byl to v jistém smyslu piodchůdce stethoskopu. Sdělena byla lato zkou- 

 ška téhož roku (1825) v jednom z bulletinů slezské společnosti. 



