218 



Po bystřejším prohlédnutí je patrno, že plochy i hrany tyto jenom nahodilé jsou 

 a souměrnému tvaru nenáležejí, a měří-li se dokonce hrany, tedy se nalézá každá jiné 

 velikosti. 



Položí-li se kamínek na lomní plochu, tedy se spatřuje tlouštka jeho, kteráž obnáší 

 na jedné straně čárku, na protější straně dvě čárky. V úhlopříčných delších čarách jme- 

 novaných velkých ploch měří 6'/^ čárky, a v kratších úhlopříčnicích 4% čárky. 



Kamínek je tedy 6V4'" dlouhý, 4'/,"' široký, 1—2'" tlustý, a má podobu tabulky 

 nepravidelně čtverrohé, podlouhlé, jejížto široké plochy se až na čárku přibližují a na 

 protější straně až na dvě čárky rozbíhají. 



Ostatně je jenom málo prosvitavý a uvnitř okazuje několik puklin rovnoběžných 

 s jednou uzoučkou plochou, tedy přímo stojících na ploše oné lomní; jsou to stopy štípa- 

 telnosti. Svrchu již podotčeno , že má plocha lomný skelný lesk, ostatní plochy 

 jen temný. 



Kamínek je 45 gránů těžký, tedy ■V4 kventíku. 



Jak se dostal do kroupy? 



Kamtz v „Lehrbuch der Meteorologie" díl 2. str. .'iOl píše, že se již častěji v krou- 

 pách rozličné věci nalezly. Tak na př. pozoroval Maternus de Cillano plevy v kroupách 

 u jedné vesnice Trevirské padlých ; ve Flandrech nalezla se v několika kroupách tmavo- 

 hnědá látka (snad shluklý prach ?), a na vrchu Paramo v Americe padaly ve výšce 2300" 

 červené kroupy. Když soptil roku 1755 Katlegio na Islandě, padali při tom též .kroupy, 

 a každá měla uvnitř něco málo píshi nebo popele. 



V těchto případech, praví Kiimtz dále, dá se snadno vysvětliti, kterak látky ty do 

 krup se dostaly. Vichřice je pozvedla aneb sopka vyhodila, a když tak vysoko vylítly, 

 že se vodní pára v oblaku okolo nich srážeti mohla a pak mrzla, staly se jádry krup. 

 Tak snadno nedají se však následující dva úkazy vysvětliti : 



Roku 1821 padaly v Irsku kroupy s jádrem cizotným, jež Pictet za kyz prohlásil. 

 Tato událost, o níž Gilbert pochyboval, potvrzena jest podobným úkazem v Sibiři. Dne 

 15 srpna 1824 padaly u Sterlitamanska v Orenbursku kroupy s jádry tvaru souměrného, 

 totiž osmistěny čárku vysoké, jichžto strana základní 3 čárky dlouhá byla. Dle vyšetřeni 

 Eversmanova podobaly se tvary tyto kyzu, zlatonosnému z Berezovska. 



Kamtz nepokusil se vysvětliti také iikaz tento. Pravdě nejpodobnější jest, že po- 

 větří tak dobře i kousky kyzu vyzdvihlo jako plevy, prach, pisek a popel. Ovšem se zdá 

 nemožno býti, aby tak těžké kaménky do té veliké výše, kde voda mrzne, jen pohnutým 

 vzduchem vyhnány býti mohly, avšak vzpomeňme si na strže písečné, při kterých se na 

 poušti tlusté sloupy písku vysoko do povětří vznášejí; vzpomeňme na prudká vichřice, 

 veliké a těžké hmoty uchvacující a daleko zanášející. 



Můžeť se sice namítati, že drobné kaménky poskytují větru jenom nepatrnou plochu, 

 o kterouž se náležitě opříti nemůže, a naopak že velikou, obšírnou hmotu vichr snadněji 

 vyzdvihnouti může, nikoliv ale di'obné, dosti těžké věci, a byt i nejsilnější byl. 



Proti tomu lze odpovědíti, že orkán takové drobotiny s výšin strhuje, a sice veliké 

 jich množství najednou, tak že všecky dohromady větší plochu tvoří, o niž se vítr opírá, 

 a pozvednuv tu rozsáhlejší hmotu pak ji teprv na vše strany rozptyluje. 



I náš kámen přišel bez pochyby tím samým spůsobem do oněch výšin, kde jej 

 pára a voda obklopila a pak zmrzla. Vichr byl při onom krupobití strašlivý a mrak se 

 táhl z daleka. Mohl-li tedy orkán tolik krup v povětří hnáti a udržeti, zajisté byl též 

 tak silný, aby pozvedl s nějaké výše kamínek náš a vehnal mezi kroupy. Ze z daleka 

 přišel, dokazuje ta okolnost, že v okolí, kde padl, na několik mil takových kamínků se 

 nenachází. 



Ovšem je nade všecky ostatní posud v kroupách nalezené hmoty větší a těžší, to 



