219 



váak neradí našemu vysvětlení, a nevím co by se myslilo o tom, jenž by chtél líkaz 

 podotčoný tím vysvétlovatí, že se snad křemen srazil z vody povětrné a tak jádro kroupé 

 utvořil. 



Vsím spůsobem vsak jo nález tento jakožto unicum dosti znamenitý, kdežto posml 

 ještí nikde jinde se nevyskytnul. Dr. Jos. Pečírka. 



Demidovit, nový nerost z Tagihkého okruhu. 



Nordenskiňld navrhuje nazvati Demidovitem ke cti Demidova dosti vzácný nerost, 

 nalézající se v Mědnorudanskéra dolu Tagilského okruhu. Obyčejně objevuje se na peckách 

 malachitu ve velmi tenkých slojích ztloustl od jednoho až do dvou millimotrú, též s Tagi- 

 litem a jinými nerosty, držícími kyselinu fosforečnou. Barva jeho jest blankytná, někdy 

 přecházející do zelenavé, vryp bílý, lom bezleský nebo s mastným leskem, průsvitavý na 

 krajích ; lne k jazyku, jest křehký, tvrdostí rovná se sádrovci ; váha jeho poměrná ~ 2,2.5. 



Dle rozboru NordenskiSlda, který však sám ho nemá za docela dňkladný v ohledu 

 na poměr složiva, poněvadž jen malé množství nerostů rozboru podrobeno bylo, musí se 

 Demidovit za sloučeninu křemenu a fosforečnanu mědi s vodou, pak s fosforečnanem hli- 

 níku a hořčíku považovati. {Gorn. žurn.). 



O drahém čili uherském opálu. 



Jako Indie a Brasilie své diamanty, Peruvie své smaragdy, Ceylon 'své rubíny a sa- 

 fíry a Cechy své granáty, tak vysílají také Uhry, všemi dary přírody oplývající , do šper- 

 kovních skladň své opály, které svou divokrásnou barevnou hrou již od dávna miláčky 

 vznešených velmožek se staly. 



Všechny opály, které co pravé drahokameny do obchodu přicházejí, mají své nalc- 

 řistě v Uhřich, nechť i jako všechny pěknější odrůdy jiných drahokamenů východními čili 

 orientálními šlovou. Již Řekové a Římané dostávali opály bezpochyby z Uher, ačkoliv 

 Plinius naleziště jejich do Indii klade. Obchodem mohly snadno do Orientu a odtud teprva 

 do Říma se dostati, zrovna jako v novější době, kdežto řečtí kupci uherské opály do Tu- 

 rek zaváželi a odtud jakožto orientální zboží do Hollandu zasílali. 



V Uhřich nalézá se opál blíž Košic u Červeníce a sice v trachytu, v němž malé 

 žilky tvoří. V středověku náležely opálové jámy u Červeníce rodině Keczerské, jiito po- 

 zději pro zpouru proti vládě spolu s jinými statky odňaty byly. Od té doby jsou majetkem 

 vysokého aeraru. Opál nenáleží k horským regaliím, a právo, jej dobývati, jest spojeno 

 8 vlastnictvím půdy. Drive a ještě za panování císaře Josefa II. bylo každému dovoleno, 

 za odváděni roční daně 5 zlatých jednu jámu na opály otevříti. Od počátku tohoto století 

 byly však opálové doly dány v nájem. První nájemníci, Neumanyi a Kolec, měly nájem 

 na šest let a platili ročně .300 zlatých, později následovali jiní n.ójemnici a na konec byly 

 doly docela opuštěny. Roku 1817 převzal Marek Szentiványi nájem za ročních 1000 du- 

 kátů. Potom nastala opět sedmiletá lhůta, v níž se žádný podnikatel nehlásil. Roku 1830 

 převzal Jiří Fejérváry doly na 1.5 let za roční nájemné 1025 zlatých. Náslcdo\niik jeho 

 byl Goldschmidt, nynější nájemník, který ročně 10,GOO zlatých platí. Goldschmidt má 

 svůj sklad ve Vídni, odkud se tento šperk do celého světa prodává. 



Dobýváni opálu jest drahé, a dobré kusy dosti vzácné, pročež se dříve málo pod- 

 nikatelů k tomu odhodlalo. Počet dělníků v dolech obnáší 100—150 mužťi, kteří stojí 

 pod přísnou dohlídkou, aby dobré kusy sobě nepřivlastňovali. Špatnější kusy roztloukají se 

 hned na místě, aby do obchodu nepřišly a slovútnost uherského šperku nezmenšovaly. 



