226 



pupeny na kterémkoliv díle rostliny, tak dobře na pni, jak na kořenu a na listech 

 po, stávati. Na pni, dokud jest mladý, povstávají dle obecného pravidla v paždí tvoří- 

 cích se listiiv, na starém kmenu ale a na zdřevnatělém kořenu mohou kdekoli se 

 vyvinouti (jakožto pupeny adventivní). Pučení z listův na mnohých rostlinách jest 

 známo ; proslulý v tom ohledu jest list od Bryophyllum, v jehožto zejkách (výkrojkách) 

 velmi snadno mladé rostlinky se vyvinují a kořeny ženou. Také pupeny semenní, 

 v jejichž vnitřku zárodek nové rostliny se tvoří, vznikají nejobyčejněji z listův, totiž 

 plodolistův. — O mnohých dolejších větvích jest na první pohled patrno, že jsou 

 osobliví jednotníci, opakují-li zpodrobna peň, na němž povstaly, se všemi jeho spů- 

 soby listův a květy. Jediný rozdíl mezi takovými větvemi a klíční prvotní rostlinou 

 jest toliko ten, že tato kromě vzrostního kužele na konci svého pně ještě druhý kužel 

 na opačném konci prvotního kořene má, poněvadž v klíčním vaku svobodně oběma 

 směry se vyvinovali může, kdežto větve, zpodním koncem s matečnou rostlinou souvi- 

 sící, kořene tam míli nemohou. A u mnoholetých rostlin nahrazují takové zpodni 

 větve prvotní rostlinu, když odumřela, příštím rokem dokonale, jako samostatné rostliny. 

 Jestliže ale těmto větvím individuálnost odepříti nijak nemůžeme, není příčiny, proč by 

 menším, prvotní rostlině méně podobným větvem upřena býti mohla. Konečně není 

 bez významu ta okolnost, že jednotlivé větve nezřídka samoděk, a často uměle od pně 

 odloučeny, samostatný organismus tvořiti mohou. 



Tím spůsobem považovati nutno rostliny jako rodinné společnosti mnohých je- 

 dnotníků, neb jako řady posloupných generací (pokolení), rozumějíce tím názvem vše- 

 cky osy, povstalé z jedné předcházející osy neb z více souřaděných os. Kdyby na př. 

 hlavní peň čtyři větve nesl, a každá větev čtyři vélve vyšší řady, tedy by do druhé 

 generace čtyři, do třetí šestnáct os náleželo. Počet generací může býti velmi skrovný, 

 vždy ale k prvotní rostlině ze semena ještě aspoň jedna generace přistupuje, poněvadž 

 neznáme rostliny , ježtoby žádných pupenů netvořila. Jen zdánlivě jest myší ocásek 

 CMyosurus minimus) na prvotní peň obmezen, jenž tam nad kořenem růžičku listův, 

 a pak co jednoduchý stvol konečný kvítek nese ; vždy najdeme v paždí jeho listův 

 pupeny co nevyvinutou druhou generací, ač-li tyto v opakující květní stvoly nevyro- 

 stou. Jak neobmezený počet pokolení vidí se ale na rodinném kmenu starého stromu, 

 kteréž se k mohiítnému celku dle jistých zákonův spojuji ! 



Všeobecné o osách. 

 Trsy rostlinné netvoří se ale jednotvárným nasazováním stejných jednotníkův, 

 aneb, což to samé jest, stejně utvořených os k neladnému celku, iiýbrž v nich se jevívá 

 největší rozmanitost. Všeliký zvláštní tvar osy rostlinné dá se pochopiti co výsle- 

 dek tvarův a uspořádání dvou základních jeho prvkův, to jest článkův osních a listův. 

 Články osní, jak vědomo, jsou díly osy mezi dvěma listy aneb dvěma přesleny listův, 

 a jsou buďto vyvinuly neb nevyvinuty. Tyto jsou velmi krátké, často jen díl nějaký 

 jedné linie dlouhé, takže listy zhusta nad sebou z osy vynikají, i také vnitřní ůstroj- 

 ností se vyznačují, ježto svazky cévní v křižujících se obloucích do listů odcházejí. 

 Články vyvinuté ale vzrůstem se prodlužují, a tím listy na jejich koncech sedící od sebe 

 oddalují ; tím se oblouk svazků cévních vyrovnává a podélně běží. Ovšem již nevy- 

 vinuté články v délce poněkud se měniti mohou, tím větší rozdíly v délce musí jeviti 

 Články nevyvinuté. Spůsob, jakým oboje v jedné ose se řadí a střídají, podmiňuje pak 



