231 



krátké osy druhč gcneriícc l[ Tím jest metaitiorfose ukončena, jsouc pnHMena na 

 dvoje osy hlavní, pročež rostlina ta dvojosá jest. Kromě os II nacházejí se na ose 

 první ještě trojí vedlejší osy, opakující větši menší část prrní osy. A sice hned pod 

 koneíním hroznem opakují osy 1' v menši míře tento květní hrozen, potom na zpodu 

 lodyhy z nižních listů povstalé osy I" opakuji celou lodyhu, a ještě hlouběji na ose 

 podzemní spatřujeme osy plazivé s nižními listy a v lodyhu vystoupajici, ježto opa- 

 kuji celou osu první. Co ětvrtý spůsob vedlejších os máme tu v třetí generaci ješlé 

 květní osy 11', opakující osy II i s květem. 



Vedlejší osy nikoliv nejsou proto , že jen opakuji předcházející osu (pročež 

 laké opakovači šlovou) vždycky nadbylné, i rozeznáváme je dále co 1. podstatné neb 

 nulné a 2, případné. Nutné mohou býti ze dvojí příčiny : některé totiž tvoři podstatné cha- 

 raktery rodu rostlinného, jiné jsou nulné co zachovatelé a rozmnožovalelé rodu v pří- 

 štích letech, tedy z ohledu biologického. Na našem Thesium intermedium na pi-. jsou 

 osy IV podstatnou známkou rodu toho i nechybí nikdy, rod ale příbuzný. Jemuž tyto 

 větve taktéž neproměnně scházejí, jest Th alpinum. Osy I" a 1"" jsou též nutné, ne- 

 boť by bez nich rostlina bez náhrady zahynula ; jen lim, že každým příštím rokem 

 zahynulou hmi lodyhu hlavní nahrazují, Irvá trs stále ; osy I" z části pak též co roz- 

 množovalelé slouží, ješto v četnějším počtu vyrůstajíce a ze sebe kořeny vyhánějíce, 

 mdhou koneCně se odděliti a nové trsy zakládati. Případné jsou ale osy I", sloužíce 

 toliko k obohacení květenství, a v skutku laké jen na mohutnějších lodyhách se vyvi- 

 nuji, na chudších zanikají. 



Na rozdílech těchto můžeme přestati, opominouce jiné méně důležité, kteréž se 

 porovnávajícímu vedlejší osy vespolek ještě namanují. Navrátíme se opět k osám 

 hlavním, kteréž samy zákon proměnných generací představují. Již bylo řečeno, že 

 nacházíme dvoj-, troj- a víceosé rostliny , ale spůsob, jímž rozdílné obory listů a 

 tvary článkův na různé ty osy poděleny jsou, připouští velikou rozmanitost a jest tu 

 preširé pole skoumání pro morfologii obzvláštní. Hlavní tři zákony nalézám tylo. že 

 bud osa hlavni takovým útvarem neb lakovými útvary jest opatřena, kteréž násle- 

 dují v pravidelné metamorfosi na úlvar oboru, z něhož povstala, neb že do oboru 

 nižšího zpět sáhá, nežli sama osa pře Ichozí měla, což řidčeji přichází, anebo za třetí, 

 prcskočíc některý úlvar, že hned do vyššího ještě zabíhá. 



Pravidlem prvním řídi se nejmnožší víceosé rostliny, tak že i osa, z oboru listů 

 nižních aneb lupenů přízemních povstalá, vyvozením lupenů lodyžních metamorfosi bez 

 přítrže dále vede, jako na pížmovce (Adoxa Moschalellina), rostlince našich lesíků 

 pižmem zavánějící (viz obr. 12,) a na nátržniku (Potentilla Tormenlilla), anebo opako- 

 vavší zprvu tentýž útvar, potom dále vede, jako ostřice (Carex) Schreberova, kdežto 

 první osa nižní listy, osa II zprvu též nižní listy, pak lupeny a vysni listy nosí (viz 

 obr. 15.). Taktéž z oboru lupenů lodyžních povstalé osy mívají ihned vysní listy, 

 jak u Irojosných tíoI, u Veronica Chamaedrys, Trifolium monlanum. U posledních 

 nekonči tyto osy samy květem, a osy přišlí generace tímže pravidlem útvary květní 

 ..vyvozuji. 



Jinak se mají osy II viol Irojosých (viz obr. 2.), pak jetele chlumního (Tri- 

 folium montanum), ježto nejprve krok na zpátek za útvar osy I lupenů přízemních 

 íini, začínajíce jedním neb dvěma nižními listy, potom teprva lupeny lodyžnimi nit 



