249 



30 a vice StupňA ohřátý. — Mimořádní jcsló luel vaků vzduchovjch jest také len, >.o 

 lí'l() plai'! před zimuu cliniiii, dbaliijine lepljm vzduLlii'iii v>eelmy lilaviii iitruby. 



VzdušnoSt kosti. S vaky vzduchovými spojeny jsuti dutiny některých kosti 

 ptaíich. Vyjma jen málo ptáků, jakož chiáslala vodního (Rallus aqualicus), lybáka 

 (Sterna), jespáka (Tringa minuta) a jiné, nalézají se u všech ostatních ptákii kosti duté, 

 vzduchem naplněné. Nejčastéji bývají duté : kost raiiienni, hnidni a kosti lebni. pak 

 obralle, žebra, lopatky a kost kliciií , řidčeji kost stehenní, loketní a vřetenní. Kost 

 holcnní a lýtková jen u zoborožce (líucerosj dutou nalezena byla. Z mládí bývají 

 všechny kosti morkem naplněny, a jen zponenáhla tratí se morek, nechávaje po sobě 

 dutinu, do niž vzduch z vaku vzduchových vniká. Tak počíná u husy teprva v ,5. neb 

 6. měsíci morek z kosti mizeti, a ani roční husa nemívá ještě tolik dutých kostí jako 

 husa stará. 



Do dutých kosti vstupuje vzduch malými otvory z vaku vzduchových čili vlastně 

 z plic, s kterými vaky vzduchové souvisí. Toliko dutiny kostí lebních nesouvisí s vaky 

 vzduchovými, nýbrž dostávají vzduch rourou Eustachickou, která z dutiny ústní do 

 dutiny bubinkové vstupuje a tuto vzduchem naplňuje ; několika malými otvory vstoupí 

 vzduch z bubínku do dutin lebních kostí. 



Účel vzdušnosti kostí ptačích jest asi ten samý jako účel vakii vzduchových, 

 totiž umenšení potažné tíže těla ptačího, aby pták učiněn byl k letu schopnější. Předce 

 ale vzdušnost kosti kletu nevyhnutelně potřebná není, proto že i mladí ptáci, nemajíce 

 ještě dutých kostí, předce již dobře lítají. 



meehauisiniis ilýehání. Spflsob dýchání u ptáků musí býti rozličný od dýchání 

 ssavců, a to hlavně z následujících příčin : 1. nevyplňují plíce ptačí celou dutinu hrudui, 

 nemohou ledy jako u ssavců sledovali pohyby stěn hrudních; 2. jsou plíce ptačí na 

 hořejší straně skoro nepohnutelně zapuštěny do vydulin mezižebeniích, a nemohou se 

 ledy jako u ssavců volně pohybovati po stěnách hrudních ; 3. nejsou plíce ptačí uza- 

 vřený vak vzduchový, nýbrž propouštějí vzduch opět na protějších stranách ; 4. schází 

 ptákům bránice ; 5. vstupuje vzduch do vaků vzduchových a do dutých kosti. 



Ačkoli mechanismus dýchání u ptáků posavad dosiatečně vysvětlen není, poku- 

 síme se předce o vytknuli jeho nejhlavnějších momentů. 



Aby vzduch do plic a do vaků plícních dostati se mohl, musí se dutina lirudni 

 , a břišní rozšiřovati. Rozšiřování loto děje se, jako u ssavců, pomoci svalů, které žebra 

 a hrudní kost zdvihají, od těla vzdaluji a tak dutinu lirudní rozšiřují. Rozšiřování toto 

 děje se u ptáků tím snadněji, an žebra a zadní část hrudní kosti velmi pohyblivé jsou. 

 Kdykoli se u ssavců stěny dutiny hrudní od osy těla vzdaluji , což při každém vdechnuli 

 se děje, sleduji také plíce stěny hrudní, s nimiž spojeny jsou ; u ptáků však nepřiléhají 

 plíce na zpodní stěnu hrudní a nemohou sledovati pohybů jejích. To však mohou vaky 

 vzduchové, vzduchoprázdně přiléhající na stěny hrudní a břišní. Kdykoli se ledy dulina 

 hrudní neb břišní rozšiřuje, rozšiřuji se i vaky vzduchové a naplňují se vzduchem ; 

 kdykoli se dutina hrudní neb břišní zužuje, zužuji se i vaky vzduchové a vypuzují 

 vzduch ze sebe. Ale vzduch vstupuje do vaků vzduchových pouze skrze plíce, a 

 z vaků opět skrze plíce ven prouditi se musí. Pouhý ale proud vzduchu skrze věl?í 

 prudušnice plic nepostačoval by asi k naplněni celých plic vzduchem, to se však sláva, 

 jak myslíme, tím, že skulinka hlasová se zavře, když svaly břišní a hrudní stáhnuvše 



