2 00 



se vzduch z vaků do plic pudí ; vzduch ven puzený, nemaje volného prflchodu prfl- 

 (lušnicí, v plících se nahroinaduje, tyto roztahuje a krev v nich okysličňuje. 



Myslilo se, že krev ve stCnách vaků vzduchových proudící přijímá též kyslík 

 ze vzduchu vak naplňujícího, a že vaky vzduchové poněkud též co plíce slouží a tyto 

 zastupují. Stává-li se to, ledy se to jen v malé a nepatrné míř^ díti může, nebof 

 předně dostávají steny vaků krev již okysličněnou a odvádějí krev venosní, jako všechny 

 oslalni ústroje těla ptačího; a zadruhé jsou vaky vzduchové velmi chudé na cévy krevní. 



Vaky vzduchové nevyprazdňuji ře po každém výdechu docela, nýbrž vždy jislé 

 množství vzduchu v nich pozůstati musí, jinače by lítající pták po každém výdechu, 

 ii ledy po každém vyprázdněni vaků vzduchových těžším státi se musel, a tudiž po 

 každém výdechu k zemi by klesal. Že duliay kosti se stahovati a vzduch vypuzovali 

 nemohou, rozumí se samo sebou. 



Zdali ptáci před vzletem vaky více vzduchem naplňují než obyčejně, dá se 

 souditi, není ale až dotud pozorováno ; taktéž se neví, zdali ptáci vodní, chtíce se pod 

 vodu ponořili, vzduch z vaků vypuzují. 



Plíce obojživelníků. 



Ačkoliv obojživelníci velmi rozdílní jsou, co do zevnitřní podoby i co do vnitřní 

 iislrojnosti, předce v tom se všichni shodují, že plícemi dýchají, čímž se hlavně lisí 

 od ryb, které žábrami dýchají. Ovšem že mnozí obojživelníci též žábrauii dýchají, 

 někteří jen z mládí, jiní po celý život, ale vedle zaber nalézají se u nich též plíce, 

 tak že živočichové takoví co praví obojživelníci pod vodou žábrami, ve vzduchu pak 

 plícemi dýchati mohou. Obojživelníci takoví, jenž po celý čas života žábry podržují, 

 jmenují se žábronosné (perennibranchiata), jako jsou n. př. proteus, akolotl raexikánský 

 a jiní. .Jiní mají žábry jen z mládí, jako žáby, mloci, čolci (triton). Později zakrňují 

 žábry v tom poměru, ve kterém plíce se vyvinují, až konečně docela zmizí. Vyvinutá 

 žába tedy pouze plícemi dýše, a musí čas po čase hlavu nad vodu vystrčiti aby 

 čerstvého vdechla vzduchu ; zabrání-li se jí to, tedy se za 3 neb 4 hodiny pod vodou 

 zadusí. Větší část obojživelníků nemá však nikdy žáber, nýbrž již z mládí jen plícemi 

 dýchá; jsou to oni, jichžto kůže šupinami neb štíty pokryta jest, jako hadi, ješlěři 

 a želvy. 



Co do skladu plic samých, nalézáme mezi obojživelníky velikou rozmanitost ; 

 zde spatřujeme povlovný postup ve vyvinování se ústroje dýchacího, od nejjednodušší 

 podoby až k složité. 



Přistupmež tedy k zevrubnějšímu skoumání dýchadel obojživelníků , šetříce při 

 tom pořádku článků předešlých. 



Podoba. Podoba plic obojživelníků řídi se vůbec dle podoby těla : jest obvejčitá, 

 kulatá u žab a želv těla více širokého, podlouhlá, válcovitá u ještěrů a hadů. Zadní 

 část konči se obyčejně v tenký cípek. Zevnitřní plocha plic jest bud hladká, bud 

 nerovná, většími neb menšími vypuklinami pokryta aneb výběžky opatřena ; což řídí se 

 dle množství a velikosti buněk plícních. 



Barva. Plíce obojživelníků jsou světle červené a posety hustými tmavými 

 skvrnami, pocházejícími od tmavomodrého, hnědého neb černého barviva, uloženého 

 v buíikách rozvětvených neb hvězdnatých. 



Potťt plic. U ssavců a ptáků nalezli jsme ústroj dýchací vždy ze dvou půlí 



