-51 



složený, též u obojživelníkň jest lo pravidlem , s lou vSak znaiiieiiiloii víminV.o", žo 

 II všťcli hadíi jedna |iíilo vždy iiKiiši jest než druliii. Nesomněrnosl tálo, klerii bez 

 pocliyliy z podlouhlé, válcovité podoby IĎla hadího vychází, Jest u některých, jako n. př. 

 II naši užovky (Tropidonolus nairix) tak veliká, že jedna půle plic docela zakrní, ana 

 se druhá tím více vyvine. 



Velikost. Plíce obojživelníků zaujimají pnm'"Tnř k celému ti'lu mnohem vělší 

 prostor než plíce plaří neb ssa\rí, ačkoli pro menší pněel bnnřk plícních poskylují 

 krvi miHihem menši plochu k ruzlííháni se. Nejmenší plíce mezi (diojživelniky mají 

 ješlřii, nejvClši želvy. 1'lícc hadí jsou velmi dlouhé a bfiží často skrz celou dutinu 

 lilrobní až k řiti. Vodní hadi mají zvláště veliké vaky plíeni, a zajisté do nich více 

 vzduchu nabrati mohou, nežli k okyslifování krve právě potřeba ; zdá se ledy, že tyto 

 veliké vaky plícní též k lomu slouží, aby had lehčím a ku plování schopnějším se .stal, i mají 

 ledy poněkud stejnou ťilohii jako vaky vzduil cvé ii jiliiků, aneb jako iněchýřck u ryb. 



PolinidiiiťC. Dutina hrudní, nejsouc bránicí oddělena od dutiny bi-išni, obdržuje 

 od léto vnitl^ní povlak svůj co pokračování pobřišnice, která plíce a ústroje hrudní 

 odívá. Pouze u želv nalézá se nedokonalá bránice. 



Dráhy vzduchové. Jako u ptáků a ssavců vstupuje vzduch u obojživelníků 

 chřtánem a průdušnici do buněk plícních. 



Chřtán. U (d)ojživclnikň hlasem obdařených, jako u žab a některých ješlěrň, 

 slouží chřtán též co ústroj hlasolvorný, u bezhlasných obojživelníků pouze co priV 

 ihodiště vzduchu do plic. Jest však chřtán obojživelníků vůbec velmi jednoduše z chrti- 

 plavck a několika svalů složen a tvoři úzkou, dlouhou skulinku , jejížto ostré kraje 

 více méně nataženy neb uvolněny byli mohou a tetelením se zvuk vydávají ; u oboj- 

 živelníků bezhlasých však nalézáme skulinku jednoduchou, měkkými, okulacenými kraji 

 opatřenou. 



U nfiklerých želv umíslěn jest před skulinkou chřtánovou příční záhyb blány 

 slizne, který skulinku v čas polykání přikrýti může, první to naznačení přiklopu chřtá- 

 nového (epiglotlis). U hadů nalézá se zvláštní pochva čili pouzdro, do něhož jazyk 

 vlažen býti může. Na hořejší straně zadní části pouzdra toho umístěna jest jednoduchá 

 skulinka chřlánová. 



Priidiišiiice. Též průdušnice obojživelníků jest velmi rozličná. Nazí oboj- 

 živelníci mají velmi krátkou průdušnici, ba něklerým, jako n. př. želvám, cele chybí, 

 a plíce bezprostředně spojeny jsou s chřtánem. 



Ještěrky mají obyčejně dosti dlouhou chruplavkovitou a rozštěpenou průdušnici. 



Nejdelší průdušnici mají hadi. U oněch, jenž dvojími plícemi opatřeni jsou, roz- 

 štěpuje se též průdušnice na dvě ramena : zakrněním jedné půly plic zakriíiije též 

 jedno rameno průdušnice. 



Želvy mají dosti dlouhou průdušnici, která se u některých velmi brzy rozštěpuje, 

 tak že větve průdušnice mnohem delší jsou než lálo sama. 



Delší průdušnice obojživelníků opatřeny jsou kroužky chruplavkovitými, oby- 

 čejně celistvými, jako u ptáků, a často kostnalějícími, zvláště u hadů. 



Skladba plic. Jak jsme již podotkli, dá se sledovali podobný vývin plic oboj- 

 živelníků od nejjednodušších začátků až k takové složitosti, kde se plíce obojživelníků 

 podobají plícím ptačím. 



U řolkfl a proleusů nalézáme pouze jednoduchý, blánovilý vak, visici bczpro- 



