253 



že si představiti mfižcinc plíce želví jako množství jednoduchých plic žabích, visících 

 na jediné dlouhé průdušnici jako zrna na hroznu. Ovšem že v skutec^iiosti plíce želví 

 jinou podobu ukazují, any jednotlivé částky a oddíly mezi sebou těsné srostlé a spo- 

 jené jsou, nicméně složení jejich má v skutku ráz tuto vyložený. 



Plíce želví podobají se tedy již pončkud plícím ptačím ; poněvadž prúdušnicc 

 nerozvětvené skrz celé plíce probíhají a stěny jejich otvory provrtány jsou, kterými 

 vzduch dále do buněk plícnich se dostává ; predce však leží veliký rozdíl v tom, že 

 u želv již roury rádu prvního buňkami posázeny jsou, kdežto u ptákii tcprva v rour- 

 kách řádu třetího malé buňky se nalézají; že se u želv roury řádu prvního rozšiřují 

 co zvláštní oddíly plic, u ptáku ale úzké, dlouhé , všudy stejné široké jsou a ze stěn 

 svých roury buňkonosné vysílají ; konečně že plíce želví všude uzavřené vaky tvoří, 

 nemajíce otvorů, které by do mimotních vaků vzduchových jako u ptáků vycházely. 



Stěny buňkové. Vaky plícní obojživelníků jsou vlastně jen rozšiřeniny prů- 

 dušnic a z větší části z podobných tkanin složeny jako tyto. U hadů, želv a všech, 

 jichž průdušnice kroužky chruplavkovitými opatřeny jsou, vstupují tyto do rozšiřeniny 

 plícní, kdežto ale brzy zmizí. Zevnitřní strana plic potažena jest pobřišnicí, blánou to 

 serosní, jako u vyšších páteřnatců, pak následuje vrstva tkaniny pojivé, protkané hoj- 

 nými vlákenky elastickými, a dle Leydiga též hojnými svaly hladkými, čímž plíce všech 

 obojživelníků veliké nabývají pružnosti. Vnitřní strana polažena jest blánou sliznou, 

 nesoucí řásky mlhavé, u nahých obojživelníků a u želv z\láště vyvinuté. 



V bláně slizne rozbíhají se cévy krevní. 



Dráhy krevní. Poměr srdce a cev krevních k plícím u obojživelníků jest 

 velice rozdílný od onoho u ssavců a ptáků. Zavedlo by nás příliš daleko, kdybychom 

 se chtěli pustiti do podrobnějších toho výkladů u všech tříd obojživelníků, protož jen 

 králce a přehledně vyložíme poměr tento. 



Srdce obojživelníků liší se podstatně od srdce ssavčího a ptačího hlavně tím, 

 že není složeno ze člyr oddělení ale jen ze tří; totiž ze dvou předsíní a jen z jediné 

 komory. Krev tmavá venosni vrací se z celého těla do pravé předsíně jako u ssavců 

 dvěma hlavníma žilama dutýma: žilou dutou dolejší, krev trupu k srdci vedoucí, a žilou 

 dutou hořejší , krev z hlavy přivádějící. Z pravé předsíně vstoupí krev do komory, 

 ze které do srdečnice (aorta) hnána bývá. Srdečnice rozštěpuje se ale hned po svém 

 výstupu ze srdce na tři páry větví. Větve páru prvního, srdci nejbližší, jsou jen úzké 

 roury krevní a běží do plic, kamž krev k okysličení přivádějí. Větve páru druhého 

 čili střední jsou největší, zatáčejí se v obloukách na právo i na levo, vstupuji za srdcem 

 dolů, a spojivše se pod srdcem opět ve velikou rouru tvoří takto srdečnici dolů stupu- 

 jíťí, krev do trupu vedoucí. Nejhořejší větve jsou nejmenší a běží přímo do hlavy, 

 kamž krev ze srdce přivádějí. 



Přiložený obrázek 5., představující oběh krve v těle žabím, vysvětlí lépe tento 

 poměr, zvláště pořovnáme-li jej s obrázkem v předešlém článku o plících ssavCích podaným. 



Hlavní tedy rozdíl mezi ssavci, ptáky a obojživelníky co do poměrů cev krevních 

 k plícím leží v tom, že u ssavců všechna krev venosni z těla se vrátivší z pravé 

 komory do plic hnána a tam okysličena bývá, u obojživelníků ale jen malá část krve 

 venosni do plic \slupuje, větší část neokysličena zpět do těla běží. Ona malá částka 

 krve, která v plících následkem přijatého kyslíku v arteriosní proměněna byla, vrací 

 se z těchto do levé předsíně a z této do společné komory, kdež s krví venosni se 



