254 



smíehavši do Iťla běží. V ssavců a ptáků nemíchá se ale krev arleiiosní s venosní. 

 poněvadž arleiiosni kiev z plic se vrálivší do levé komory vstupuje, klerá od pravé, 

 kdež krev venosní se sbíhá, úplně oddělena jest. U ssavců a ptáků rozbíhá se v těle 

 krev čistě arleriosní, u obojživulnikfi ale vrací se ze srdce do těla krev z větši části 

 venosní, opravena a zlepšena pouze malým přiměskem krve arleriosní. 



(Obr. 5.) 



P plíce ; S liomora svJcc ; Pp predsíu pravá, PÍ preiUííi levá ; a větev 

 ?.poclní (pár první) do plic běžící; b větve stíeduí (pár drnliý), zatáčející se 

 dolů, tvoří aortu f ; c větve hořejší (pár třetí) k hlavě běžící ; c žíla dutá do- 

 lejší (véna cava asceuUens) ; g žíla dntá hořejší (véna cava descendens) ; d 

 žíla plícní (vcna pulmoiialis), okysličcnou krev z plic do předsíně levé vedoucí. 



Poměry právě vyložené nalézají se hlavně u žab a nahých obojživelníků : a však 

 i u hadů, ještěrů a želv, s většími neb menšími rozdíly, podobného stává uspořádáni. 



Nízký stupeň tepla krve obojživelníků pochází z toho, že jen malá částka krve do 

 plic vstupuje. Neboř, jak lučba nás učí, vyvinuje se při každém okysličování teplo; 

 čím vice krve a čím časlěji s kyslíkem se pojí, tím více tepla se vyvinuje, tím teplejší 

 krev bývá. 



Slechaiiisiiius dýchání. Vzduch vstupuje do plic obojživelníků podobným 

 spůsobem jako u ssavců a ptáků následkem rozšiřování se dutiny plícní. Rozšiřování 

 toto děje se ale u rozličných obojživelníků rozličně. U hadů a ještěrů rozšiřuje se 

 dutina útrobní jako u ssavců a ptáků pomocí svalů, které pohyblivá žebra zdvihají aneb 

 přitahují; u těch jest tedy mechanismus dýchání velmi jednoduchý. 



Jinače ale se děje užabovitých, jimž žebra docela chybí, a dutina útrobní pomocí 

 svalů ji obkličujících ovšem zúžena ale nikoli rozšířena býti nemůže. 



Stává několik rozličných výkladů mechanismu dýchání u žab. Nejoblíbenější 

 v^kliu! jest tento. Diiliiia ústní jest u :'ab dosti | rostranná, a Hvcliá-!i /•iba, vidíme 



