258 



ska, uveřejněného v Severní Včele v měsíci červenci r. 1855, nynější panovnílt jjie.f 

 beské říše Rusťim netoliko povolení dal k svobodné plavbě po „veliké řece" (jak slově 

 Číňanům Amur), nýbrž i dobrovolně jim postoupil část Mandžurska ležící u jeho ústí, 

 kterážto obět nepřišla Číňanům nikterak za těžko, an dle vyznání jejich mandarinů, 

 učiněného ruským úředníkům, řeka tato k nižádnému užilku jim nabyla. Samo sebou 

 rozumí se ostatně, že velikomyslný tento dar nebyl od Číňanů učiněn Rusům bez ve- 

 dlejšího úmyslu, získati si jejich dobrou vůli v době tak nebezpečných politických zá- 

 pletků, v jakých se na ten čas říše jejich nalézá. 



Irkutské ono jisaní vyhlašuje toto rozšíření ruských hranic za událost neoce- 

 nitelnou v ohledu na budoucnost Sibiře. Reka Araur, nemajíc ani vodopádů ani úskalí 

 a k tomu znamenitě jsouc hluboká, jest tak příhodná pro plavbu, že i prostřední ná- 

 mořní lodi žádných překážek na ní nenalézají*); ruské menší parochody odbývají 

 plavbu po ní od Nerčinska až do oceánu ve 14 dnech. Až dosaváde musely Kamčatka 

 a ruské držebnosli v Americe zásobovány býti moukou a jinými věci potravními ob- 

 tížnou, 6000 verstů dlouhou cestou po suchu přes Jakutsko do Ochotska ; nyní budou 

 se potravní zásoby pohodlně po vodě dovážeti z krajin zabaikalských po Amuru až 

 k jeho ústí. Jaké uspoření tím nastane, palrno jest z toho, že v Kamčatce bude libra 

 mouky za 15 stříbrných kopejek, kdežto až dosud, jsouc dovážena po suchu, stála 

 10—15 rublů assignatů, ano r. 1847 i 28 rublů papírových**). Jest se nadíti, že 

 i dovoz čaje z Číny bude se díti budoucně přirozenějšim spůsobem po vodě, což 

 vše musí arci míti za následek, že město Jakutsko ztratí svou důležitost, které na- 

 bylo hlavně dovážením zboží do Kamčatky a Ameriky, tak že napotom sotva bude ně- 

 čím více nežli skladištěm pro kožešiny lesů tungusských a jakutských. 



Mimo to jest země Amurská neméně bohatá na vzácné kožešiny jako východní 

 Sibiřsko, uvnitř chová hojnost rud, a výborná její půda čeká toliko na ruku vzdělá- 

 vající. Obyvatelé Mandžurska byli dosaváde na větším díle jenom kočující lovci ko- 

 žešin, kteří část výtěžku svého od\áděli čínské vládě co daň, a toliko v jižních kra- 

 jinách usedlí byli vypovězenci čínští, jež vláda čínská měla obyčej sem posílati, jako 

 ruská své do Sibiře. Nezdá se však, že by vypovězenci čínští byli přinesli do krajin 

 těch nějakých živlů kulturních, jako vypovězenci ruští do Sibiře. Nicméně není po- 

 chybnosti, že Mandžursko zcela se hodí k založení pevných osad, an již první dobro- 

 druhové ruští, kteří do země té vnikli, poblízku Amuru a jeho přítoků nalezli orbu; 

 jmenovitě pak kozáčky důstojník Ignatij Milovanov, vyslaný z Nerčinska ku prozpytováni 

 země Aijiurské, nemohl dosti vunachváliti výbornost tamějši půdy rolní. Již lidé Cha- 

 barovovi šili tam žito, a nástupce jeho Sinověv, od vlády ruské za gubernatora země 

 Amurské ustanovený, usiloval též (r. 1652) o zavedení rolnictví; ruský pak dějepisec 

 Fischer neváhal dle zpráv, které měl před rukama, prohlásiti tuto zem za jednu z nej- 

 úrodnějších a pro orbu nejpříhodnějších. Tyto příznivé vlastnosti země Amurské u 

 přirovnání se Sibiří učinili za oněch dob takový dojem, že Sibiřané tyto nové opano- 



■) Jak známo z poslední války, nalezlo ruské loístvo, z přístavu Petropavlovského spojené námořní 

 moci Anglifaiů a Francouzů ušlé, bezpečného útočiště v samé řece Amuru, do které bez pře- 

 kážky veplulo. 



") 4 rubly assignatů čili papírové dělají rubl stříbrný, jenž platí dle našich peněz asi 1 zl. 40 kr. stř. 

 Eubl děli se na 100 kopejek. 



