261 



vlrati dalo I Smíme tedy ovšem přijmouti, že nahodilé pozorováni údaje na nezměnitel- 

 ných zákonech přírodních založeného, což bývá původem nejvíce vynálezů, také zná- 

 most cínu sproslřeilkovald. 



Ruda cínová, vyskytující se na povrchu země jen v málo kterých krajinách 

 v podobě velmi hojných, malých, okuiacených, roztroušených, íerných kamínků, mohla 

 náhodou se žhavým uhlím se stýkati, a kov z ní vytékající musil co takový poznán 

 býti, jak mile lidský rozum pozorováním úkazů přírodních již vyšší vybroušenosti nabyl. 

 Koneíně mohly také úmyslné zkoušky o chování tvrdých a těžkých kaménků v uhelním 

 ohni k vynalezení cínu vésti, předpokládáme-li, že bylo již zkušeností známo, jak se že- 

 lezo z jedné jeho rudy, v barvě a tvaru rudě cínové poněkud podobné, dobývá; 

 možno pak, že se lidé o to pokoušeli, také z této rudy podobným spůsobem železo 

 dobývati. Tomuto domyslu odporuje ovšem to, že již v časech velmi dávných zvonovina 

 známa byla, klerá z cínu a mědi se skládá, dříve nežli dobývání železa z jeho rud 

 ve všeobecnější známost vešlo ; avšak z toho dá se jenom na bývalou vzácnost železa, 

 nikoliv ale na dřívější známost a upotřebení cínu uzavírali. Z všeobecnějšího rozšíření 

 železných rud po zemi lze souditi, že se lidé o tavení jich dříve pokusili, nežli o ta- 

 vení rudy cínové, jejíž naleziště vzácná jsou a, jak se k víře podobá, v onom dílu 

 starého světa, kde se vzdělanost národů nejdříve vyvinula, jenom na jedinou krajinu 

 se obmezují. '" 



2. Čas, kdy cín nalezen byl, jest zajisté pradávný a padá do doby předhistorické, 

 ačkoliv pojmenování kovu, jímž se naznačuje, že co zvláštní, od jiných rozdílný kov 

 poznán byl, teprv později se vyskytuje. Již v nejstarších dobách byla smíšenina mědi 

 a cínu, totiž zvonovina čili bronz užívána místo pouhé mědi k hotovení nástrojů ; znár 

 inosl cínu musí tedy aspoň tak stará býti, jako známost této smíšeniny. S jistotou 

 nedá se však ustanovili, zdali bronz hned z počátku z obou kovů připravován byl, nebo 

 zdali nahodilé tavení mědi nebo měděných rud s cínovou rudou tento vynález spůso- 

 bilo; v posledním případu namanulo se asi samo sebou, zkoušeti také cínovou rudu 

 samu pro sebe v o':ni, aby příčina změny, jakou v mědi spůsobuje, na den přišla. 

 O prvním připravováni bronzu nevypravuje nám dějepis ničeho , tak že i čas toho 

 vynálezu v úplnou tmu jest zahalen. Podlé spůsobu svého upotřebení k plastickým 

 výlvarům litým musil bronz a tedy i cín již před Mojžíšovými časy znám býti. Zmínka 

 se činí o cínu v IV. knize Mojž. kap. 31. verš 22., kde jest řeč o kořisti, kterouž od- 

 fiali Izralité na hlavu poraženým Madianským. 



První výslovné uvedení cínu u fteků nalézáme v Iliadě ; uvádí se zde co látka 

 na okrasu štítů a jiné zbraně, jakož i při stavitelství dosti hojné. Pro snadnou tavitel- 

 nost a menší tvrdost hodil se cín k tomu účelu velmi dobře; Homer nazývá jej tedy 

 také snadno spracovatelným. 



V bibli vyskytuje se slovo cín mimo místo podotknuté ještě jednou v proroctví 

 Ezechielově, v 27. kap. verš 12. v žalozpěvu nad zkázou Týru, města pomořského. 

 Bylo pochybováno, zdali hebrejským slovem bedil skutečně cín vyrozumívali se má 

 a zdali za časů Mojžíšových kov ten již znám byl; avšak bronz uvádí se již častěji 

 v 2. a 3. knize Mojžíšově co látka na náčiní a při popisu archy úmluvy, a jakkoliv 

 určitě udati nelze, zdali se zde měd nebo bronz vyrozumívati má, poněvadž oboje slovem 

 nechoieth jest naznačeno, předce mluví se v Exodu kap. 26. verš 27. výslovné o litém 



