262 



kovu. Litým tímto kovem (v českých biblích lilnii mědi) musi býti vyrozuměno kaž- 

 dým případem smíšenina mědi a cínu, tak že cín ovšem již znám býti musil. 



Proroctví Ezechielovo ukazuje ovšem na pozdější dobu a vztahuje se k obchod" 

 Feničanů s tímto kovem. Také Madianští, kteří od Izraelitů při dobytí Kanaanu po- 

 raženi byli, náleželi ke kmenu fénickému a byli národ obchodní, kterýž jen ku- 

 peckou cestou tento kov sobě zjednali mohl. Cín mohl za onoho času jenom po moři 

 k národům západní Asie a do Egypta přivážen býti, a toto první výslovné uvedení, 

 jakož i mnohem dřívější upotřebeni jehu k bronzu jest spolu důkazem, že námořský 

 obchod Feničanů v oněch dobách již dlouho kvésti musil ; není také příčiny o tom 

 pochybovali, poněvadž z jiných okolnosti dostatečně jest známo, že tento podnikavý 

 obchodní národ již v dobách velmi časných pomorskou cestu do velmi vzdálených zemi 

 vynajíti uměl. 



3. Dle toho, co právě vyloženo bylo, jest tedy čas, kdy cín byl nalezen, docela 

 neznámý, taktéž dá se o spůsobu, jakým dobýván byl, jen domyslem soudili ; za to 

 není ale o zemi, v které nejdříve ve známost vešel a odkud v nejdávnějších Casich 

 k vzdělaným národům dovážen byl, pražádné pochybnosti více. Řecký název cínu, 

 jímž jej Homer a jiní staří spisovatelé poznamenávali, jest kassiteros; v sanskritu na- 

 zývá se kasiira. Toto staré indické slovo, patrný to základ řeckého názvu, ukazuje 

 neomylně na zem, odkud známost toho kovu vyšla ; máme-li v tom ohledu pro jiné 

 kovy jen domněnky, objevuje se zde úplná jistota. 



Z Indie byl přenesen cín cestou obchodu do západních zemí Asie a do Egyptu, 

 kde upotřebeni jeho ve sniíšeninč s mědí jej velmi záhy nalézáme. Dalo by se o ná- 

 rodu, jehož znamenitá vzdělanost z vybudovaných od něho pomníků jasně vysvítá, sou- 

 diti, že mu také plavba neznáma nezůstala a že od přístavů v Červeném moři cestu 

 do Indie nalézti věděl a odtamtud cínem, ocelí a jinými výrobky se zaopatřoval ; 

 Egypt měl však nedostatek stavebního dřeva pro koráby, a obyvatelé jeho štítili se 

 bázlivě vln mořských. Prostředníci nebo vlastní podnikatelé obchodu s Indií a západo- 

 asiatskými zeměmi byli tedy nepochybně Feničané, o nichž z nejstaršího jejich děje- 

 pisu víme, že co obchodní národ s Babylonem pomocí karavan ve spojení byli, kam 

 zboží z Indie přes Perský záliv zaváženo bylo ; jest také možno, že již v časech velmi 

 dávných také z Červeného moře obchodní výpravy do Indie podnikali, hlavně aby od- 

 tamtud cín vyváželi, pro nějž cesta karavunská přes Babylon méně prospěšná byla. 



Indové nebývali nikdy národem, kterýž sám vývoz obstarával, ačkoliv jmenovitě 

 stavy čili kasty od Ariů pocházející velmi záhy neobyčejnou vzdělaností se vyzname- 

 návali, nýbrž vždy jim bylo pohodlnější, výrobky svých bohatých krajin cizincům 

 v obchod přepouštěti, a lak tedy v nejdávnějších dobách mimo Babylonců a Egypťanů 

 hlavně Feničané indický obchod samostatně vedli. Nepochybně kvetl tento obchod 

 Feničanů s východními lírajinami již dříve, nežli své mořské výpravy i na západ roz- 

 šířili a osady na Iberském poloostrově založili, kdežto bohaté prameny pro dobývání 

 kovů nalezli. Odtud odkryli Kassiteridy, kterýmž jménem dnešiii Cornwall pro hojnost 

 tam se vyskytujícího cínu, jakož i západně od něho položené ostrovy Scillské jakožto 

 skladiště, z něhož kov vyváželi, poznamenány byly. Feničané utajovali pak dlouho 

 polohu Kassiterid a cestu tam vedoucí. 



O spojení obchodním západních zemí s asiatskými nepodávají nám dějepisné 

 prameny žádných důkazů, nesáhají do těchto dávných časů, v nichž cín, jak z přede- 



