266 



a hollandských, Anglie panství své po celé přední Indii rozšířila. Zásoba cínu z ostrovů 

 a krajin zadní Indie, pokud k stálům malajským náleží, vyváží se z větší části do Činy 

 a Žapanu; velmi značná část z osad hollandských přichází ale obchodem do Evropy. 

 Množství cínu. jejž Indie poskytuje, dá se jen přibližmo dle udání o několika místech 

 oceniti; dle toho obnáší bez pochyby dvakráte tolik co množství cínu v Evropě doby- 

 tého, neb výtěžek na jediném ostrově Banka obnáší prý tolik co v Anglii ; Junk 

 Ceylon dává ročně asi 5000 ccr\'fi, Perak 5200, Kalantan 4000, Tringano 9300 cenlů; 

 o mnohých místech chybí ale všechno udání. 



V Evropě jest posud Cormvall, jako již od dob Feničanů, zemí na cín nejbo- 

 hatší; v celém středověku až k oznámení cínových dolů v zadní Indii v novější době 

 byl Curnwall hlavním pramenem cínu. Richard hrabě Cornwallský, po smrti posled- 

 ního Hohenstaufa vyvolený král Německý, měl své bohatství, hlavní důvod vyvolení 

 svého, z dolů cínových. Kov dobývá se v Cornwallu z největšího dílu na původních 

 ložištích dolováním, poněvadž naplaveniny cínové během více nežli 3000 let skoro do- 

 cela vyčerpány jsou. Roční výtěžek cínu v Cornwallu a Devonshiru obnášel r. 1854 

 dle zpráv všeobecné průmyslní výstavy v Paříži 104.900 centů. 



Cínové doly na Iberském ostrovu, o nichž se staří zmiňují, náležejí nyní jen 

 k historickým upomínliám na bývalé bohatství té země; r. 1787 byly sice v Gailicli 

 opět cínové doly otevřeny, avšak brzo zase opuštěny, 



Cínová ložiště starým známá a od nich používaná, k nimž také ložiště v zadní 

 Indii náležejí, ačkoliv Evropanům teprva v novější době známými se staly, zůstala až 

 podnes zřídla cínu. Ložiště ve středověku v Evropě odkrytá a posud ještě částečně 

 používaná jsou příliš obmezena v porovnání s oněmi, a v novější době nebylo žádné 

 ložiště nalezeno, které by vydatnou zásobu cínové rudy mělo. 



Na evropské pevnině jsou Čechi/ a Sosy jediné země , v nichž se cín do- 

 lováním dobývá. Také zde jest cínové pásmo, asi tak rozsáhlé jako britanské, ale 

 méně souvislé, nýbrž po jednotlivých místech na obou stranách Krušných hor a v men- 

 ším pohoří Karlovarském rozdělené. Nejstarší dol v tomto pásmu jest v Krupce 

 (Graupen) v Cechách, v němž se těžení s jistotou až do 13. století stopovati dá, ačkoliv 

 staré pověsti otevření jeho až do H. století kladou. Během následujich století byla 

 cínová ložiště ještě na několika místech českého a saského Rudohoří odkryta a dala 

 původ několika banským městům, u některjchž posud v dolech se pracuje. Naplave- 

 niny cínové byly odkryty na hřbetě Kiušných hor u Frihusu a Blatné (Platten), ale brzo 

 vyčerpány. Vedle těch míst nalézá se také cínová žula, z niž se ten kov dobývá. 

 Ostatně jsou cínová ložiště českých a saských hor větším dílem čoky a couky, na 

 nichž dobývání rudy s mnohem většími obtížemi bojuje, nežli v naplaveninách. 



Tyto poměry vysvětlují samy sebou vyčerpání některých a značné chudnutí ji- 

 ných cínových dolů v Čechách a Saších, neb jen v málokterých dolech lze kov za 

 ceny tak nízké dobývati, za něž se z Indie na trh do Amsterodamu přiváží. Nyní ob- 

 náší roční výtěžek cínu v Saších 3000 centů, v Čechách r. 1853 jen 652 centů, v je- 

 dnotlivých letech druhé čtvrti našeho století vystoupil však na 1600 centů a v prů- 

 měru dá se na 1000 centů páčiti. Doly na cín jso " nyní jen u Krupky, Zinnwaldu, 

 Abertarau, Slavkova (Schlaggenwnld) a Schónfeldu. 



Síileziště cínové' rudy ve Francii, Slezsku, Moravě, Švédsku, Sibiři, severní 



