274 



vého však prozpytování jsme ještě daleko vzdáleoi, ačkoliv domněnek k vysvčtleni úkazu 

 toho nescházelo hned od časů velikého hvězdáie Halleye, který za možné pokládal, že 

 v těchto místech kdysi kometa nějaká se zemi se srazila. 



Důležitý příspěvek k seznání těchto poměrů podává konečně geolog Dr. Grewingk *) 

 svou zprávou o proskoumání a hypsometrickém měření kruhovitého pohoří, které v půlkole 

 přesahuje jižní kraj této prohlubeniny svými obrovskými plutonskými spoustami, a při 

 někdejším vyzdvižení svém z hloubi nemohlo býti bez působení na spadnutí s druhé 

 strany jiných spoust do hlubiny. Neníť pak to úkaz osamělý, nýbrž toliko pokračováni 

 a severní kraj rozsáhlé vyzdviženiny přiležící jižní Asie, která dále na východ, od výšin 

 tibetských a mongolských znenáhla po stupních až k jezeru Baikalskému a k severo- 

 sibiřskému pobřeží se snižuje, tuto pak na západě od horských planin iránských lísečmo 

 do prohlubně spadá. 



Nemálo zajímavé jest, že odtud, od obrovského Kavkazu na západě jižní strany 

 jezera Chvalinského, od poloostrova Apšeronského u Baku, kolem celé jižní strany tohoto 

 jezera stopovati můžeme nepřetržené skoro pohoří kruhovité (podobné oněm na měsíci), 

 které obtáčí i příležieí nižiny až k východním hranicím nižního Bucharska přes Balk, 

 Asterabad, Mešed, Herat až k obrovským horám Hindukošským a Bolorským. 



Výšky jednotlivých míst tohoto pohoří jsou následující : 



Kavkaz 15.000', Elborus 18.500' (dle měření Abichova), s vyhaslou sopkou na temeni. 



Ararat 14.656', se svým dvojitým temenem a třemi jinými velikány stejné výšky, 

 jako jsou Alagoy a jiné plutonské útvary, podrobené častým zemětřesením. 



Savalan 12.000' , přes Ardebil až k samému jihozápadnímu koutu Chvalinské 

 jezerní prohlubně posunutý, vyzdvižené to skupení trachytových kuželů. 



Dlouhá prostranina příkrého pobřežního pohoří Ghilanského a Mazenderanského 

 na severním kraji hořejší Persie, severozápadně od Teheranu, útvary to naskrze trachytické, 

 plutonské, ba i sopečné, až k Demavendu, sopce dosavad činné, k čemuž náleží i krajní 

 pohoří Šemrunské (8560'), Churchurah (7650'), Demavend Něvo (8540'), vysoká pláň, 

 na níž leží Teheran (3400'), sopka Demavend (13.788') a přiležící kužel Enczan (6600'). 



Na východ od Demavendu následují po sobě Senia Chu (7200'), Šach Chu u samého 

 Asterabadu, a Sumluk Chu (7270'), vesměs ohromné trachytové spousty plutonsky zedmuté. 



Dále sice velikánský tento vjstouplý kruh na jih bucharské nižiny opět spadává 

 nicměně drží se vždy v průměrně výši 3400 — 4000' nad mořem ; zde leží Mešed (1832*) 

 a Herat (2628') . Na východ od Heratu vystupují horské spousty zi-ovna, a to do výši 

 ještě ohromnějších, jako u Džellalabadu v Hindukoši na 18,984', ve vysokých pláních 

 Issikulských u pramenů Oxusu na 14,664', ve vysokém prosrayku Pamirském na 18,000'. 



Z tohoto nejvnitrnějšího kouta obrovské vyvýšeniny jeví běh Oxusu, směrem 

 k Aralskému a Chvalinskému jezeru, spadlinu, která již u města Bochary (dle Alex. 

 Burnesa) v podobě stepní roviny až k 1116' klesá. Běh řeky této naznačuje tedy od 

 strany jihovýchodní, od Hindukoše, horstva Bolors!. ho a perské vysočiny velikou prohlu- 

 binu, rovněž jako běh Volgy mezi Kavkazem a Uralem ji naznačuje od strany severozápadní. 



Tento hypsometrický poměr celého toho úkazu potvrzovati zdá se Aragovu hypothesi 

 o utvoření se této prohlubně. Nebera na pomoc žádných neznámých sil nebeských 

 vysvětluje Arago věc tuto působením sil tellurských, dosaváde, ač v menší míre, činných, 

 spůsobem plutonským, mocí pozdvihujících horských par v theorii horních útvarů. 



O vyzdvižení velikých spoust zemské kúry, praví slavný tento hvězdář, nedá se, 

 po tolika dosavadních zkušenostech v oboru geologie, ani dosti málo více pochybovati. 



') Dr. C. Grewingk die jeognostischen und orographischen Vcíháltuisse des nórdlichen Feraiens. 

 St. Petersburg. 1853. 



