275 



Vyzdvižení velikých spoust země předpokladů přirozené utvořeni se prázdnýcli prostor 

 v hlubiné, z nichžto hýly vyzdviženy, u s tím rovnóž piirozcnr spadnuti tulinotuich spousty 

 jak mile sila par ochabne. To prý jest známý úkaz, opakujici se i za našich dnů v menši 

 iniře, jmenovité v jícnech sopek při známých úlviirech kuielovitýeli a jinde, tak íe snadno 

 lze přijmouti , ie i při této velikánské prohlubině rovněž se dalo, že sklesnuti zcnié 

 stalo se jen následkem vyzdvižení ohromné spousty kůry zemské, za jejii toliko kriý vším 

 právem považovati se může rozsáhlá, svrchu naznačená kruliovitá vyvýšenina. 



S touto hypothesí, kteréž přisvědčil též Alex. von Humboldt, zcela shoduje se, co 

 v nejnovéjsim čase badánun Dr. Grevingka o složeni tohoto horokruhu na světlo vyneseno, 

 a o čemž Arago ještě nižádné vědomosti neměl. 



Struve o měření stupím zeměpisné áirhj mezi ústím Dunaje a severním koncem Evropy. 



Jedna z nejslavnějších vědeckých prací, v oboru astronomie a geografie v Rusku 

 vyvedená, jest měření zeměpisné šíiky mezi ústím Dunaje a severním koncem Evropy, 

 jímž znamenitý ředitel hvězdárny v Pulkově , F. O. Struve, čtyryeet let se zabýval a jež 

 nyní k slastnému konci uvedl. Zpráva o této práci vyšla právě v ruském a francouzském 

 jazyku, obsahujíc tři díly ve kvartu s atlasem. 



Důležitost té práce vysvitne ještě více z krátkého přehledu toho, co v tom oboru 

 dříve již vykonáno bylo. 



Měření stupňů zeměpisné šířky má za hlavní účel, vypočítati velikost a podobu 

 země. Poněvadž totiž kruh kolem země položený má 360", dá se snadno celý kruh a 

 z toho rozměry celé země vypočísti, vyměií-li se jen jeden stupen. 



Nejprvnější pokusy v tom ohledu vykonal prý Eratosthenes (r. 176 — 196 před Kr.), 

 kterýž měřil vzdálenost Alexandrie od Syeny v Egyptě a na obou místech délku stínu 

 za čas letního solsticia ustanovil. Výsledek jeho počtů byl, že má země v objemu 25.200 

 stadií. Poněvadž ale délka stadie není známa, nedá se výsledek jeho s nynějšími srovnati. 

 Později, v 9. století po Kristu, dal měřiti kaHf Maimon zeměpisné stupně na rovině Senarské, 

 u Červeného moře, výsledky nedají se ale též s nynějšími porovnávati. V 16. století 

 zabýval se francouzský lékař Fernel, v 17. století hollandský astronom Snellius a jesuita 

 Ricdoli ve Vlaších tímto měřením, práce ty nebyly však dostatečnými prostředky provedeny. 

 Teprva založením francouzské akademie (1666) bylo to měření se vší mathematickou zevrubností 

 započato a od Piccarda (1669), La Hire-a, Cassiniho (1683) mezi Diinkirchem a Perpigna- 

 oem na SVs stupně vyvedeno. Ještě před ukončením této práce nastal vsak v té úloze 

 nový směr, když totiž Richer, vyslán r. 1672 v účelech astronomických do Cayenny, nalezl, 

 že se tam Pařížské sekundové kyvadlo o 1 '/j čárky zkrátiti musí. Tím byl podán důkaz 

 pro Newtonovu theorii o sploštění zeměkoule. Mathematikové poznali hned, že na splo- 

 štěné kouli stupně šířky u točen větší býti musí nežli u rovnika, což úplně potvrzeno 

 bylo, když v letech 1735 — 1741 v Peruvii (Za Condamine, Bauguer, Godin) a v letech 

 1786 — 1737 v Laponsku {Mauperluis, Clairaut, Camus , Lemontder, Outhier a Celsius} 

 stupně šiřky měřeny byly. Sploštění země, dle Newtonovy theorie '/jjo obnášející, bylo 

 nalezeno 'jjoa- Od té doby byla podobná měření na mnohých jiných místech země 

 vykonána. E. 1750 měřil La CaiUe u podhoří Dobré Naděje IV^ stupně, r. 1751 — 1753 

 měřili LeMaite a Botkomč dva stupně v papežském státu, r. 1759 — 1768 Liesganig v Ra- 

 kousich a Uhřích, r. 1764 Mason a Dixon v Pennsilvanii, r. 1768 Beccaria u Turína, r. 

 1790 — 1791 Eeuben Burroiv v Bengalsku. Všechny tyto práce byly ale převýšeny měřením 

 od francouzské akademie (1792 — 1808) zavedeným a Delainbrem, Mechainem, Bioiem a 

 Aragem od Dunkirchu až k ostrově Formentera v délce 12 '/j stupně vykonaným. Z mě- 

 ření toho vzali Francouzi svou nynější zákonní míru, totii meter, jehož délka se rovná 



18* 



