285 



krátkost poukářeme tuto jenom na zprávy o starožitném Karthagu a o Kanárech i vymře- 

 lých jejich prabydliteheh. Z této bohatosti obsahu, kde ničeho vice sobč přáti ne- 

 zljývá, sama sebou se vysvětluje obširnost díla. 



Vedle obsahu má vsak každý plod literární i druhou ještě stránku nemění vážnou a 

 důležitou, totiž fonnu. Jako soše ne vzácnost hmoty, ze které jest utvořena, nýbrž tvar 

 její udéluje cenu uměleckou, tak i ve vědě jest ; i zde ne pouze to , co se nám posky- 

 tuje, nýbrž spolu také spůsob, jal: se to děje, měřítkem jest dňkladnosti a užitečnosti díla 

 učencova. Neníf dosti nu tom, když se nám podávají data hojná, důležitá, nová, kriticky 

 zjištěná; musit se to díti tak, aby spořádáni materiálu usnadnilo nám jeho přehled a pa- 

 trnou učinilo jeho souvislost : jen tak stane se spis vědecký pro nás platně poučným. Od 

 každého takového dila — ohrazujíce se napřed proti vší výčitce pedantství — žádáme 

 nevyhnutelně, aby osnova jeho spočívala na jakémsi organismu, který ovšem nemusí a ne- 

 potřebuje býti příliš makavým, jen když se nám poznati dává co vedoucí njyslénka. Z ta- 

 kovéto základní idey vyplývá pak jisté uspořádáni materiálu, jež podle toho, v jaké iriiřc 

 s tou idei souhlasí, nazýváme vice nebo méně přirozeným. Uspořádáni takové, v němž 

 nelze poznati žádné základní idey, jest pouhé nahromadění, které se stalo bud libovolné 

 neb náhodně, beze vši vnitřní nutnosti ; a kde tato schází, tam scházi hlavni vlastnost 

 formy — vědeckost. 



Musíme se ale pohříchu vyznati, že v Zeměpisu pana Dra. Jana Palackého ne- 

 byli jsme v stavu vypátrati osnovy organické , ano spíše vidi se nám tu býti látka 

 příliš roztroušena. Možná snad , že po vyjití předmluíy a úvodu k dilu jeho lísu- 

 dek svůj o něm změníme ; i v tom případu ale musíme vždy litovati, že plán svého díla 

 napřed nám nevyložil , abychom věděli na čem jsme ; neboť jako nám, tak zajisté vede 

 se mnohým jiným, ano dovolujeme si říci, převahující většině obecenstva, a předsudek, 

 pojatý jednou proti nějakému spisu, nejedenkiáte již zmařil podniknutí dobré a učitečně. 



Jsouce obmezeni místem poukazujeme k odůvodněni toho, co jsme pověděli, na je- 

 dinou jen okolnost: na pořádek totiž, v jakém sleduji po sobě v dosavadních dvou svaz- 

 cích jednotlivé částky Afriky. Svazek první obsahuje : Marokko, Alžírsko, Alžír, Tunissko, 

 Carthoíjo (při čemž Alžír a Carlhago tvoří tak samostatné oddělení, jakoby to byly kra- 

 jiny od Alžírská a Tunisska docela rozdílné) , a z toho přirozeně by každý očekával , že 

 v druhém svazku bude dále pokračováno týmž směrem k Tripolitánsku, Bárce a t. d. ; a 

 však ejhle : druhý svazek počíná s ostrovy africkými, od Středomoří zpátkem jda na zá- 

 pad k A:or{im a odtud okolo celé Afriky až k Sokoíoře, odkudž najednou octneme se 

 zase — no snad v Abyssinii, nýbrž v Tripolilánaku, i seznamujeme se s druhou, východní 

 polovicí severního pobřeží afrického, načež přijde Egypt (kde popis Alexandrie a Kahiry, 

 jinak velmi zajímavý, tvoří zase samostatné odděleni, jako v prvním svazku Alžír a Car- 

 lhago) a na konec Nubie. V třetím svazku máme všecko právo očekávati další popis 

 Afriky, třeba již od jakéhokoliv konce, a však k nemalému překvapení svému čteme uvnitř 

 obálky druhého svazku lakonické návěští: „Třetí svazek bude obsahovati Austrálii." 



I jiné ještě věci podotknouti nám zbývá, která se rovněž týká formy a vlastně 

 před forum našeho časopisu nenáleží, o které však pomlčeti nelze z jedinké té příčiny, že jest to 

 příliš nápadná vada spisu. Míníme nejasnost slohu a nesprávnost jazyka, které se obzvláště 

 tak vážný spis, jako jest tento, bedlivě měl varovati. Měli jsme nejdříve limysl, na doklad 

 toho podati jen skrovnou nějakou ukázku hojných poklésku proti mluvnici a duchu jazyka 

 našeho vůbec : avšak davše se do práce brzo od té věci jsme opustili z pouhé šetrnosti 

 pro spisovatele. Zajisté, kdo pana Dra. Jana Palackého nezná co rodilého ťccha, měl by 

 podle slohu jeho díla všecko právo o tom pochybovati. I jsnieť jisti, že on sám, nahlí- 

 žeje do vytištěného svého dila, nemile překvapen byl množstvím křiklavých chyb všeho 

 druhu, jaké ostatní jen poněkud bedlivější korrektura, o kterou by se již sama tiskárna 



