10 



proměňuji. Nebof z cukru povstává ve střevách kyselina mléková a z této kyselina 

 máslová. Vyvinutím se kyseliny máslové připravuje se tvoření tuku. 



Zvířata a lidé připravují z cukru tuk. Cukr jest ledy lukotvorec. Tuk jest 

 podstatná část krve , bez tuku není žádný ústroj tělesný ; pročež tuk a cukr jsou 

 nejpodstatnějším základem potravy, ne jak někteří myslí palivem, ale pravým stavivem 

 všech pletiv těla našeho v nejužším slova smyslu. 



Ještě musíme podotknouti, že z cukru povstává tuk, ale ne naopak, a pak že 

 vždy třeba něco tuku k cukru připojiti, čímž dle zkušenosti se cukr snadněji v tuk 

 proměňuje. Z toho vysvítá, jakou důležitost musíme mléku v potravě přikládali, nebof 

 mléko obsahuje tuk a cukr, bílkovinu, soli a hojnost vody. Ze solí nacházíme zeminu 

 kostní (koslan vápnitý), sůl chrupavkovou (soličník soditý), zeminu svalní (kostan ho- 

 rečný), sůl svalní (soličník drasličitý) a kov vlasní (železo), zkrátka všecky látky 

 bezústrojné, naznačené co podstatné části krve a co nevyhnutelně potřebné stavivo 

 pletiv našeho těla. 



Hojnost vody v kivi a v mléku není případná a nahodilá. Bez vody nemohla 

 by potrava co krev do cév se dostati ani v krev se přetvořiti; pletiva by se nemohla 

 obživiti; nebof jen hojnost vody působí, že krev může veškeré tělo probíhati, nervy 

 a svaly, kňži a útroby zavlažujíc přispívati k opětovanému vždy obnovování tvaru; 

 nebof zasílání zboží v těle lidském a zvířecím děje se po vodě. 



Voda jest tudíž nutně potřebná, jako bílkovina, soli jako tuk. Vodu a soli za- 

 hrnujeme jménem bezústrojných látek potravních. Tak se dají rozdělili všecky látky 

 potravní ve člyry třídy : 



1. Látky hezústrojné, 2. tiikotvorce, 3. tuky a 4. v látky bilkovité. 



Když se tylo zastupitelé čtyř tříd , z nichž jedna tak důležitá jako druhá, 

 v pravé míře ústrojům zažívacím podávají: pak se vyvinuje přiměřeně silná a zdravá 

 krev a z ní pletiva lidského těla, schopná hbité práce ruční jakož i čilého myšlení. 



Zažíváni. 



V potravě musí býti obsaženy všecky látky, které podstatným částem krevním 

 se rovnají aneb aspoň lak podobají, že mohou zažíváním v ně býti proměněny; nenít 

 zábyvu, jenž by více člověku k srdci šel jako zažívání, a předce není činnosti lidského 

 těla, o níž by lidské náhledy se více různily. — „Můj žaludek dobře netráví, nezažívám 

 dobře," tak zní nářek, jejž lékař denně bezpočtukrát slýchá. A co tím lidé obyčejně 

 vyrozumívají? že stolice není v domnělém pořádku. Na místě tvoření nejdůležitější 

 tekutiny, šfávy životodajné klade se vyhazování nejhnusnějších výmětků. Zažívání vede 

 přede vším k tvoření krve, a ne výhradně k stolici. 



Při tvoření krve rozstupuje se zažívání ve dvě důležitá oddělení. Když látky 

 potravní podstatným částem krevním se rovnají, jako na př. sůl kuchyňská, jen tenkrát 

 se v záživině rozpouštějí. Cukru však, jak svrchu podotknuto bylo, větší díl nepře- 

 chází v krev co cukr, nýbrž co tuk. Přetvořování cukru v tuk jest druhý podstatný 

 úkol zažívání. Tato a podobná přetvořování se dříve nazývala spodobení (assimilatio). 

 Jakémusi čaroději, rozličnými dobami rozličně slynoucímu — nazývali jej tu archeusem, 

 tam pudem tvorným, zde zase silou životní a jinde ještě jinače; domýšlelif se mu- 

 drlanli, že proměněním názvu též se nové ponětí o věci dostaví — čaroději tomu se 

 přičítalo to spodobení. Nyní známe toho čaroděje, vězí v slinách, v šfávě žaludkové, 



