27 



vitelnější soli svalni, Nebof krev není jenom tekuté maso. alebrž v sobč drží maso 

 a chrustavky, mozek a nervy, kfiži a kosti. — 



Ze všeho tolio zřejmě vysvítá, že jednotné skupení z nahoře uvedených liilck 

 potravních nepostačuje k udržení života. V našich jídlech a nápojích však jsou spfl- 

 sobná spojení látek potravních, z nichž všecky části krevní se vyvinouti mohou. 



Každá včc potravní ohsahnje přede vším jakési množství vody. Jelikož ale po- 

 krmy, maso a chléb, hrách a brambory, průmCrně méné vody <ibsahují než naše krev, 

 potřebná míra vody do těla se dostává tím, když suchou potravu v dostatečném po- 

 měru .s nápoji smícháme. Suchý jazyk není podstatné znamení žízně, mňžcmcf pou- 

 hým navlaženim jazyka, přikládáním naň šťavnatých řízků ovocných žízeň na okamžik 

 ošálili, ale proto předce nepřihodný ten cit žízně neukoncjšíme, nebof žízeň nezáleží 

 v suchosti jazyka, nýbrž v nedostatku vody v krvi. — Tuf vidíme zase, že mléko všem 

 požadavkům přiměřené potravy postačuje ; obsahujet sýrovinu a tuk, cukr a soli, přede 

 vším ale hojné množství vody ; jest pokrmem a nápojem v jednom. 



Jako mléko, tak též maso a chléb obsahují v sobě bílkovinu a podstatné soli 

 naší krve. Ale maso má v sobě tuk, kdežto chléb mnoho škrobu a méně cukru v sobě 

 drží, tudíž množství tukolvorců. Pročež se stává chléb mnohem stravitelnějším, jíme-li 

 jej s máslem. Chléb ale vždy jest tíže stravitelný než maso, jelikož toto kromě tuku 

 hotového obsahuje bílkovinu s částí naší krve stejnou, neb alespoň k nim velmi po- 

 dobnou, chléb ale v sobě drží bílkovinu rostlinnou, odchylující se něco ve svém slo- 

 žení od bílkoviny zvířecí. V chlebě konečně jest mnohem méně vody než v mase, 

 pročož jest voda ke chlebu mnohem potřebnějším přídavkem nežli k masu. Samým 

 masem bychom mohli vězně trestati, samým chlebem bychom je neomylně zabíjeli. 



Vodou a chlebem anebo samým masem můžeme se proto živili, že podstatné 

 části krevní v tomto pnkrmu nejenom obsaženy jsou, alebrž ve správném množství se 

 nalézají. Na tomto správném množství, na tom správném poměru potravních laiek 

 fnezi sebou zakládá se stravitelnost jistého pokrmu. 



Nikdo se nediví, když se mu řekne, že sůl kuchyňská není živnou. Ale ani 

 bílkovina sama, nebo cukr sám, neb olej sám též nejsou živné. I nejhojnější množství 

 bílkoviny bez luku a bez soli nedovedlo by naše maso a naše kosti udrželi v poř.idku. 

 Není většího omylu, jako pokládati bílkovinu za jedinou látku potravní. 



Ale taktéž nemůže za živný držán býti pokrm, jenž lělu našemu |)řivádí innolio 

 tuku ale málo bílkoviny a solí. — Braaibory obsahuji mnohi> škrobu, jenž co luko- 

 t\orcc znám jest, ale málo solí a potněrně velmi málo bílkoviny. Pročež nejsou bram- 

 bory živné. Brambor jest velmi špatnou potravou, když nedosadíme chybící látky po- 

 travní masem nebo chlebem. Není to lépo s našimi zeleninami, ano lim jsou horši, 

 že kromě velmi skrovného množství bílkoviny též málo stravilclnýcli tukolvorců obsa- 

 hují. Salát, řeřicha, šfovík, kapusta, zelí stojí z té příčiny, jak každému z vlastní zku- 

 šenosti známo, co do živnosti daleko pod brambory. 



Jsou-li látky potravní, stejné části krevní podávající, ve dvou pokrmech stejně 

 správně rozděleny, pak jsou stravitelnější a též i živnéjší. Tak je mrkev živnější nežli 

 brambory, prolože mrkev na míslě škrobu obsahuje cukr, v nějž se škrob bramborů 

 trávením teprv proměniti musí. Tukotvorce bramborů, abych tak řekl, jest v mrkvi 

 už dílem stráven. Kaše bramborová jest špatný pokrm pro nemocné a ozdravující, 

 kdež v mnohých pádech mrkev s prospěchem se dovoliti může. 



