32 



barvu bělavou, nažloutlou, z žlutá zelenou, činíce je neprůhlednými, tak že se stávají 

 tím zahoustlé na spůsob smetany neb morku. 



Výlevy tvoří dle obsahu těch tělíček nepřetrženou řadu od nejřidších až k za- 

 houstlým, které pak bujně se znásobivše hnis, materii (pus) tvoří. Tyto prvky jsou 

 všude stejné a hnis podstatně z nich se skládá. 



Butiky jsou kulaté (koulovité) zrnitého obsahu, bezbarvé, někdy zažloutlé, prů- 

 měru V,oo— Vgs millimetrů. Obsahují jedno neb obyčejně 2, 3, 4 aneb více jadérek. 

 nejvíce v jakémsi skupení vedle a na sobě ležící, jako piškoty v spůsobě křížkové, 

 rosetní atd., které v buňce s řídkým průhledným obsahem bez vynaložení umělých pro- 

 středků viditelné jsou, v buňce však se zrnitým obsahem teprva upotřebením rozředěné 

 kyseliny octové se spatřují. Jadérka jsou kulaté, koulovité, lesklé, černou obrubkou 

 opatřené puchýiky průměru '/200 — Vieo ""iHimelrů, v jichž zrnitém vnitřku jedno neb 

 více zrníček co tělíčka jaderní se nachází. Vedle kulatých jsou vždy též jadérka ob- 

 dlouhlá s jedné neb s obou stran ve spůsob piškotu zplošlile navroubena, při tom na- 

 tažena aneb dle stěny buněční zkřivena, takméř ve dva díly se rozpadající. 



Tělíčka c.vsudatní jsou též puchýřky co do velikosti skoro buňce se rovnající, ale 

 bez Jadérek s obsahem zrníčkovým, v němž začasté pozorujeme jedno neb několik 

 lesklých, černou obrubou opatřených, k jadérkám zrnitým podobných tělíček. V ky- 

 selině octové se chovají jako jadérka. Mohla by to býti tudíž jadérka, která obyčejnou 

 velikost přesáhla, jakož i buňky ve výlevech se objevují, obyčejnou míru přesahující. 



Všecky tyto prvky nemohou ve vi/vinutí dále pokročiti, nýbrž přecházejí v zpá- 

 teční proměnu, a sice se mění v tuk aneb se vystřebají, aneb se rozpadají v zrníčkovitou 

 Irf (detritus) aneb v zpuchřelou, žlutému luberkulu podobnou hmotu, neb se proměňují 

 v koiloid. Tylo proměny jsou tím významnější, čím hojnějšího množství prvků stává 

 a čím více se huioty mezibuněční utvořilo. Ostatně podléhají výlevy ještě rozličnému 

 jinému rozmíšení, což obzvláště o hnisu platí. 



Hnis, mcUerie (pus) jenž bezprostředně k výlevům náleží, jest tekutina na- 

 žloutlá, ze žlutá nazelenalá, mastně lepká, reagující alkalicky, vynikající hojným ob- 

 sahem nahoře uvedených podstatných i méně podstatných prvků. Musíme přede vším 

 rozeznávati hnis normální, nejvíce ze samých buněk se skládající, a pak ze samých 

 iinisových tělíček, jež známe pod jménem teliček exsudáimch. Ostatně nalézáme v hnisu 

 obyčejně mnoho kuliček tukových, někdy též krystaly fosforovité ammoniak-magne- 

 sie, nálevníky ; přimíšeny bývají krev , sliz , buňky epithelialní (poslizkové) a jiné 

 padrtky pletivné. Mezibuněčná hmota hnisu, z níž se v poklidu tvarní prvky srá- 

 žejí, jest syrovatina hnisavá, která dle složení se syrovatinou krevní se shoduje. 



(Dokonóení.) 



Sestavil: Dr. Josef Podlipský. 



Tiskem Bedřicha Rohlíčka r arcibiskupském semináři v Pjaze, 1857. 



