37 



mohli chudině psi, jimž se prosby na obojliy okolo krku uvázaly, kteréž krále pohnuly, 

 by jim kosti co pokrm ponechal. Papin na lo podvrhl kosti ještě silnějšímu tlaku 

 vody a páry vodní, a vyhlazoval světu, že může nejhouževnější maso staré krávy pro- 

 měnili v nejmtkíí a nejchutnější. Teprv z» francouzské revoluce navráceno se k ná- 

 vrhu Papinově. Měla se chudině zaopatřiti živná strava v levné ceně. Mužové učení, 

 jako Proust, Cadet dc Vaux, Gimbernat, Pellelier, d" Arcet schválili k lomu cíli kosti 

 a měli za to, že se Francouzsko mOže beze vší útraty obohatili o tolik volů, 

 oě se jindy na váze v zahozených kostech přišlo. Vláda sama prohlásila každou 

 kost za tabulku polévkovou od přírody samé zhotovenou. Libra kostí měla tolik 

 polévky podati co šest liber masa, ano polévka z kostí měla býti lepší nežli masní. 

 1'iipraveniny, pod jménem Rumfordských polévek známé, zavedly se do nemocnic 

 a invalidoven, a však brzo s toho sešlo. Ustanovila se kommisse, v níž Dupuylren 

 a Magendie seděli, kteří luto kostní polévku z dobrých a podstatných příčin za- 

 vrhli. Zevrubné proskoumání uznalo luto krmi za nechutnou, snadně hnijící, těžko 

 stravitelnou a méně živnou, nežli polévku masní. Lž dříve jsme se přesvědčili, že 

 klih z kostí jest potravou velmi těžce stravitelnou , a Liebig zevrubným proskou- 

 máním dokázal, že klih. ačkoliv náleží k čáslem sestavujícím polévku masní, předce 

 nikdy není její hlavni a podstatnou látkou. Protož za našich dnů nikdo, jenž by 

 vědecky o tomlo předmětu přemýšlel, neváhá se prohlásiti, že polévka z kostí jest 

 mnohem dražší nežli masní. 



Otruby moučné zdají se míti stejný osud jako kosti. Milion, Trancouzský che- 

 mik, a už před ním Payen, nalezli, že v šupinách (plevě) zrní obilního, které se vSe- 

 obecně za vývrhel považují, více mazu a ještě dvakrát tolik tuku jest nežli v mouce_ 

 Jako se mnělo, že upotřebením kostí počet volů se rozmnoží, tak chtěl Milion zvý- 

 šiti zásobu obilí otrubami. „Kdyby někdo nenadále prohlásil," praví Milion, „že 

 se podařilo obohatiti Francouzsko o mnoho milionů hektolitrů velmi živného po- 

 krmu a to beze všech útrat u vzdělávání rolí, aby se jinému plodu ani s palce 

 piidy neubralo : kdyby se tvrdilo, že v tomto pokrmu více mazu a dvakrát tolik luku 

 obsaženo jest nežli v mouce pšeničné, a že ostatní části až na 10 " g buiikoviny snadno 

 v krev se proměňují : mohli bychom to pokládali za sen. A předce máme takový pokrm 

 a sice v pšenici, z níž se s velikým nákladem vymítá. Odebírá se pšenici díl dusíku, 

 tuku, škrobu, solí kořenných a chutných látek, by se několik tisícin bílkoviny odstranilo.* 

 Od toho času, co Milion r. 1849 tato slova uveřejnil, se už litovalo, že otruby co od- 

 padek prasatům a koňům se dávají, kdežto člověku za výborný pokrm by sloužili 

 mohly. Nemohu na to jinače odpověděli než slovy jiného Francouze, jenž tuto věc 

 s jiného stanoviska pojal. Bouchardat praví: „Rolník, vinař, jenž tělo namáhavou prací 

 ustavičně pohybují, dovedou úplně stráviti chléb otrubový; otruby, obsažené v černém 

 chlebě se takto dobře zužitkují. Podá-li se ten samý chléb nuznému starci, otruby 

 probíhají nezměněny rouru střevní, rozpuštění látek potravních v otrubách obsažených 

 se neděje pro tuhé spojení jich a pro vrstvu buňkoviny je pokrývající. Neuspoříme-li 

 více, když d.ime starcům bílého chleba, otruby však našim ožuvavcům, jenž za lo mléko 

 a maso podávají, výborně se hodící pro lidi slabého trávení ?" — 



Co Bouchardat mluví o starcích, platí též na větším díle o jiných, silných mu- 

 žích. Vojáci, jenž v pevnostech l.omisárek s otrubami dostávají, prodávají jej jak mo- 

 hou, přidávajíce k výtěžku něco peněz, aby si mohli jiný chléb koupiti. Nebof k sirá- 



