40 



vlivům podnebním podléhá, nebof najednou neproměníme NovozelanJana ovocem ■ Oh- 

 heifana, aniž Hindu se nestane stravou masní najednou Angličanem. Nicméně předce 

 můžeme právem tvrdili, že z dvou lidí, podléhajících stejným vlivům, masojídek jiné 

 myšlénky bude míti nežli chlebojídek. 



Každý pozná na sobě, že jiné myšlénky má, když posnídal kávu nežli když 

 byl jen pojedl chleba s vodou. Z toho zřejmě viděli, v jak veliké míre od potravy závisíme. 



O zánětu čili zapálení. 



(Dokončení.) 



Proměny hnisu zvlášť nápadné jsou následující : 



o. Proměna v tuk, ztučnélosi a zkřidovaténi. V průvodu první proměny stává 

 se hnis na cestě tvoření tukových tělíček schopným k vystřebání. Však toto vystře- 

 bání děje se obyčejně neúplně a pak zůstane zbytek hnisu ve spůsobě mastnolepké 

 kaše, která se skládá z kuliček tukových a z krystalů cholestearinových (žlučotuko- 

 vých) a napotom zkřidovatí. Dle okolností usazuje se na blanaté povrchnosti, ku př. 

 na bláně syrovatečné aneb uvnitř bliznatého měchýřku, to jest dutiny vrední uzavřené 

 stěnami bliznatými. 



b. Rozpadáni v zrníčkovou trt s povahou tdlovu , mrti a proměna v ztuhlou 

 zpuchřélou hmotu , podobnou k žlutému tuberkulu, v tekutinu podobnou ku kločko- 

 vitě drolivému hnisu tuberkulovitému, jak se to nejvíce na měchu syrovatečných a na 

 mišcích synovialních (tíhovitých) přihází. 



c. Proměna v sliznou kolloidní tekutinu. Tylo výlevy hnisové se objevují bud 

 na velikých proslraninách ústrojných, bud zase v menších roztroušených ohniskách, na 

 povrchu normálních a pathologických blan sliznatých a syrovatečných, v spojivém ple- 

 tivu, jmenovitě v podkožním, a ve mnohých vnitřních nahromaděninách, jako v media- 

 stinech (meziplícníci), v zadním obvodu střeva slepého, konečníku, v rozličných duži- 

 nách, v kostech ald. Ze složitého poranění a mrliny pochází přede vším zbujnělé 

 a protáhlé zhnisovatění. V pletivech se shromáždí hnis, zrušiv buiikovinu v dutinách 

 nazvaných abscessy (hlízy), které se buď jednostejně dle všech směrů rozproslraňnjí 

 aneb dle jednotného směru ve spůsobě píštéle se šíří. 



Dobrá neb zlá povaha hnisu zavdala podnět k rozličným rozepřím. Nepochybně, 

 jako i druhé exsudaly, působí rušivě v pletiva, nebot vsáknuv se do nich přivádí je 

 k rozpadání. Působení to se ještě zvětšuje, jelikož hnis následkem lehké rozlučitel- 

 nosli v talov se mění. 



Talot) (Jauche) vůbec jest tekutina, jenž nápadně vyžíravým a hlodavým spůso- 

 bera v normální neb pathologická pletiva působí, povstávajíc nejvíce z rozloučeni ja- 

 kéhokoliv organického útvaru neb jeho blastemu (sliz, výměšky poslizné, tuberkule, 

 raky) atd. Talov v užším smyslu co exsudatní pochází bezprostředně z exsudatu, zvlá- 

 ště z hnisu, jenž následkem mrliny (necrose) a stagnace (ustání) ve styku se vzdu- 

 chem se rozlučuje. Konečně se též nazývají talovem mnohé řídké, vodnaté, solnaté 

 výlevy, jimiž budto v původním stavu aneb když se částka vody vypařila, okolí vředů, 

 z jichž povrchu piští, se opryskuje. 



Talov jest tekutina všeobecně buď řídká, buď lepká, čistá neb kalná, bezbarvá 



