41 



neb zažloutlá, žlutozelenú, hnisovatá, bělavé, smetanovltá, buňkami krevními a bar- 

 vinoii krevní \ rozlic^njch odstínech fervená, špinavě liněHíí, Imědozciená, barvy čo- 

 koládoví;, líerná (krvotoční), zapáchající amoniakálně (čpavkem), hydrothionicky (siro- 

 vodíkem) neb prožlukle kysele, reagující kysele neb alkalicky. 



Obsahuje prvky e.xsudatní v rozličném miio/slvi. jndiM-ka a buňky scvrklé, vy- 

 štěrbené, vyhlodané, všelijak pokažené a zkypřené, rozlučující se a rozpadající v trf 

 zrnitou, krystaly solní, padrtky z pletiv, buíiky krevní, nálevníky. 



Výlevy můžeme rozstHditi dle relativního množství nejbližších částí krve 

 Ivorni ve 



(í. vláknité, které se vyskytují co ssedliny a drží v sobě — v spůsobu sítě vlák- 

 nité aneb z této povstalé, beztvaré, rasovitě proužkované — sklovité hmoty, nahoře 

 uvedené prvky cxsudatní, v rozličném množství. Obyčejně jest množství prvků těch 

 hojné, ssedlina ta se vyznačuje neprůhlednosti, zažloutle zelenou barvou a poskytuje 

 tak nazvaný ze ztuhbJho blaslemu povstalý hnis, když se byla rozejitím oněch prvků 

 a rozpadením vlákniny v zrnkovitou trf rozplynula. Výlev takový, ztrnulý (zhustlý) 

 v ssedlinu blanatou, více neb méně na blanatých površích, zvláště na blánách slizných 

 lipnoucí, dostává jméno kruposniho cxsudcdu. Takové exsudaty velmi obyčejně v ná- 

 ramném a vysilujícím množství se vylévají a velmi náhle na veliké hony pletiv n 

 ústrojů se rozšiřuji. Rozpustivše se obyčejné velmi vyhledávají a vyžiraji. 



Kromě toho prvotního obsahu vlákniny ve mnohých výlevech se leprv povlovné 

 po delším trvání vyvinují ssedliny měkké, rosolovité, značné množství e.xsudahií teku- 

 tiny obsahující, zvláště v měších syrovatečných. 



b. Výlevij hilkovilii. Vyskytujíce se co tekutiny čisté, bezbarvé, nifovilé, lího- 

 vilé, častěji ssedajicí se kyselinou octovou aneb obsahem prvkových zrníček, jadérek 

 a buněk, kuliček tukových, kalné, neprůhledné, bělavé, bělavo žlutavé, žluté, lepké, 

 zahouštlé na spůsob smetany. Sem náležejí e.vsudaty hnisové, blaslemy tuberkulů, 

 hmota tyfosová, raková. 



c. Výlevy syrovatečné. BuJto pouze syrovateiné totiž vodnaté, chudé na bílkovinu; 

 anebo následkem hojnějšího obsahu bílkoviny hílkovitě syrovatečné, lepké, řídkému tího- 

 vému moku podobné, aneb obsahujíce něco vlákniny vlákniuovilé syrovateiné. 



d. Zvláštní druh výlevů jest krvotoční, o němž později mluviti budeme. 



2. Druhá část výtvoru zapáleni jest pletinií vegetace čili narosllina. Ze spoji- 

 vého pletiva vyrostou nové spousty buněk a sice kulatých, obdiouhlých, vřelenovilých, 

 které se spoji ve hmotu sklovitou, ve vlakénka spojivého pletiva se rozpadající. O pů- 

 vodu a spůsobu povstání těchto vegetac nejlépe se poučíme, skoumajíce je na blánách 

 syrovatečných. Na těchto se tvoří vrstvy s buňkami kulatými, obdiouhlýrai, vřeteno- 

 vitými, velikosti '/^^ millimetru s jadérkem v průměru V, „o millimetru majícím, kte- 

 réžto buňky z ní ve spůsobě takměř pametu (Anilug) jemně klkovitého, bradavkovitých 

 granulaci (zrnatostí), listovitě se rozvětvujících řasek narůstají, z čehož jak známo 

 blána sama bezleský plsfnatý pohled dostává. Při lom blána syrovatečná v oboru té 

 vegetace v přiměřené lloušfce ztratí své vláknité složeni a bére na se povahu sklovitou, 

 rosolovitou. Tyto vegetace tvoří jednoduché neb provrtané lupínky a kličky, z kterých zase 

 nové buňky vyrůstají ve spůsobě svitů (Zotlen), bradavek, listů. V len spůsob se 

 nakopuji jednoduché neb provrtané lupínky a kličky (Maschen), poslední se rozmanitě 

 proplílaji, při čemž proměna ve vláknité pletivo spojivé od nejstarších vrslev k ncj- 



