47 



řťiuiliu llli^la zabránili, což jest při léčeut těchlu iiuiiiouí hlavni úlohou, a lim se stává, 

 žu se choroby sliiiiiic často velmi protahují a snadno zvi-liriijí. 



Co se znamení chorob sliznicovýcii týče, jsou \clmi rozdílné dle ústrojů rozlií- 

 ných, které sliznice povlékají, a jen dle mnohosti a jakosti zmhtěné odmHování sltzu 

 (hlenu, šlemu, mucus) jest všeobecným znamením, neberouce ohled ua místa, která 

 jsou přístupna lékařskému předmétnému badání. Nejčastější bývá na sliznicích zánět 

 katarhální, řidóí kruposní; zhnisovatřní a zvředovalění, a sice katarrhální, tuberkulovilé, 

 tylusové, rakovité, jakož krvotoky rozličného stupně a polypovité bujiní častéji na nich 

 nacházíme. Všemi těmi chorobami může dutina neb roura sliznii-í obestřená rozličné 

 změny ve tvaru a v poloze podstoupiti , jako rozšíření neb zúžení, i úplné zacpání. 

 Nepravidelné city, provázející choroby sliznic, jsou jen při jednotných velmi bolestné 

 a nemají do sebe diagnostické ceny , za to však začasté povstávají jislé a význačné 

 pohyby zvratné (Refle.vbcwegungen), jako je kýchání, kašel, zvracení atd. Horečka 

 jest v těchto chorobách znamením docela nejistým, a museli bychom při vyšším stupni 

 horečky uzavírati, že v pozadí jost jiné onemocnění, a sice krve, zvláště když bychon! našli 

 oduření sleziny neb kru v slezině (Milzlumor). Velmi často oduřeji žlázy mízničnr ( Lym|ih(iru- 

 sen) v chorobách sliznic, jichž cévy z onemocnělého místa sliznice přicházejí, a tyto nádory 

 pokládají se od nezkušených lékařů za krličnaté. Ve mnohých chorobách sliznic jen 

 fysikální methodou, zvláště pohledem a poklepem, se můžems o spusobě nemoci pře- 

 svědčiti. Lučení chorob sliznic záleží hlavně v zachránění místa onemocnělého ode 

 všeho dráždění a v poklidném chování nemocného, začasté jest potřebí vyvésti hnis 

 z dutiny neb roury, v níž se byl nahromadil. Nejhlavnější prostředek v těchto choro- 

 bách, když se dá sliznice dosici a je přístupná, jest pekelný kamínek, kdežto salmiak, 

 vinný kámen dávicí, sirnik antimonový (Goldschwefel), ipeca;uanha a mnoho jiných 

 vychválených léků žádného prospěchu nepřinášejí. 



5. Choroby pletiva vláknitéhu. 



Pletivo vláknité, jenž vespůsobě okostice a ochrupnice (Knochen- und Knorpelhaul) 

 svazů kloubních a šlach, povázek, pošviček svalních a bělin (albuginea) v těle lidském 

 se nachází a dle svého rozličného určení rozličně hojné v cévách a nervech jest, a 

 však všeobecně jimi neoplývá, nebývá začasté prvotním sídlem chorob, ovšem tím ča- 

 slěji zachváceno jsouc sympathicky chorobami dyskratickými, jako hoslcem (Rheumatis- 

 raus), dnou (Arthritis) a černou (Syphilis). 



Znamení chorob pletiva vláknitého jsou dle rozličných ústrojů, jichž osnovu tvoří, 

 rozličné, a jakkoli v zdravém stavu jest dosti necitelné, předce mnohé choroby, zvláště 

 záněty, bývají velmi bolestné a poznávají se též jen dle bolesti ,a pak z otoku po- 

 šlého z e.xsudatu. 



Léčební prostředkové nejvíce záležejí v mírném teple a v náležitém poklidu; 

 rtuf, jod, zpryštidla, mo.xy (zapálení bavlněných, v oleji namočených kuliček lihem na 

 onemocnělém místě), odjímání krve jakýmkoli spůsobém, jen škoditi mohou, neukracujíce 

 aniž umirAujíce bolesti. 



Zánét okostice (Perioslilis) jeví se často jen bolestí prudkou, trhavou a píchavou, 

 někdy přeskočnou a ulevující. Začíná původně jen na malém místě, rozšii'ujíc se povlovně 

 po okostici celé kosti ano i celého oudu. Tlakem a obyčejně v přílišné postelni teplotě 

 se zvětšuje ; pH hostci se stěhuje z jedné blány vláknité na druhou. Když v dalším 



