2 



lidské mnohé služby otrocké, odkazujíc ji na práci vznešenější ; světlo poč:ilo kreslit — 

 električnost ryje i lká výkresy půvabné, mění noc v den a zanáší myšlénky přes celý kruh 

 zemský, na kterém není ani dost místa pro úplné působení síly této ohromné. Atak 

 zkvítá upotřebením sil přírodních — což jest hlavním oučelem doby naší — blaženější 

 život po všech obydlích vzdělaného lidstva. 



Jsou, kterým se snažení toto zdá býti sobeckým a ducha vznešeného nehodným — 

 kteří spatřují v tomto materiálním rázu doby naší pokrok neblahý ! Ale což jest roz- 

 množení tělesného blahobytu upotřebením věd přírodních jediným a posledním oučelem 

 veškerého nynějšího snažení? Tu by se ovšem náš věk nemohl ubrániti mnohým spra- 

 vedlivým výčitkům ! Konečný cil jeho jest ale mnohem vyšší a nad jiné vznešenější — 

 ač jen zřídka poznán bývá. 



Všestranné upotřebení veškerých véd přírodních má vyrvati ji'dnou člověka z moci 

 hmoty Samé, a postavili jej konečně za tvora svobodného na vznešené míslo, kleré 

 mu dobrotivý Tvůrce od věčnosti vykázal. 



Dobývání plynu z kamenného uhlí. 



Již roku 1664 pozoroval Angličan doktor Clayton, že se pára, jenž někdy z roz- 

 puklin v kamenném uhlí vystupuje, dá snadno zapálit a že jasným plamenem hoří. 

 Později se mu i poštěstilo, této hořlavé páry z uhlí dobyti. Dal totiž kamenné uhlí 

 do zavřené nádoby, která nahoře jen malý otvor měla, a rozpálil ji; tím vystupovalo 

 z uhlí mnoho hořlavé páry, která se mohla nahoře u malého otvoru bud hned zapálit, 

 aneb do nádoby nějaké převádět. 



Lučebník Becher, který roku 1685 v Londýně zemřel, dělal tuto zkoušku před 

 králem Anglickým ; ale nikomu ještě nenapadlo, žehy se hořlavá pára tato dala nějak 

 upotřebit. Avšak pozoroval již Becher, že to uhlí, které po vypálení v nádobě zů- 

 stane a z kterého se pak již žádná pára hořlavá vyvinovati nechce, jest výborným 

 palivem, jelikož mnohem větší horko působí, nežli obyčejné nevypálené uhlí. Toto vy- 

 pálené uhlí kamenné nazýváme kok (coak). Roku 1786 se již v Anglicku kok z ka- 

 menného uhlí vypalováním dobýval, a to podobným spůsobem, jako se ze dříví v mi- 

 lířích uhli dobývá. Páru při tom povstávající chytali někdy dělníci do zvláštních trub, 

 a pro obveselení si ji zapalovali. Jakýsi Diller viděl jednou takové světlo v uhelných 

 lomech, i napadlo mu okázat je v jednom divadle Londýnském; tam se jasné světlo 

 uhlové páry ovšem líbilo, a nazvali je „světlem filosofův" — ale ještě nikdo na upo- 

 třebení jeho nepomyslil. Teprv roku 1792 počal jakýsi anglický mechanik, jménem 

 Mtirdoch, zkoušet, kterak by se asi páry, čili vlastně p>lynu, horkem z kamenného uhlí 

 vypuzeného, všeobecně k osvěcování použiti mohlo ; což se mu tak dalece povedlo, že 

 mohl za krátký čas již svůj dům v Redruthu plynem kamennouhelným osvětlit. Na to 

 spolčil se Murdoch se zámožným fabrikantem Boultonem k podniknuti větších zkoušek, 

 a roku 179S stálo již v slévárně Boultonově v místě Soho nedaleko Binninghamu ho- 

 tové nástroji k osvětlení dílen plynem kamennouhelným. Proto se ale předce nechtěl 

 tento nový spůsob osvětlování dále rozšiřovat. 



Mezi tím si zpomněl ale (roku 1796) francouzský inžinýr Lehon, že by se mohla 

 nejen pára z v7páleného uhlí, nýbrž i pára z vypáleného dříví, která se při dělání 

 dřevěného uhlí v milířích vyvinuje, také k osvětlováni upotřebit. Při pálení dříví v mi- 



