víkem se uhlí do křivoly sype a po vypálení zase vyhrabuje. Do jedné krivoly se 

 vejdou jen as dva centy uhlí, poněvadž jen dopola naplnéna býti může, jelikož se 

 uhlí v ohni nadýmá. Obyčejné bývá několik křivol ve 2 neb 3 řadách v peci zasa- 

 zeno, a lo tak, že přední, víkem uzavřená část každé křivoly z pece ční. Křivoly ty 

 se dělají bud z hlíny neb porcelánu, aneb se lejou ze železa; křivoly hliněné jsou 

 ovšem o dvě třetiny lacinější nežli železné, ale nesnesou za to žádnou velkou pro- 

 měnu teploty, a proto se hodí jen tam, kde oheň v peci nevyhasne, pokud křivola 

 trvá. Křivoly železné se skládají ze dvou kusů, z předního a zadního, které jsou 

 dohromady sešroubované ; částka zadní leží stále v ohni a trpí více nežli přední, 

 která z pece ční; proto se nemusí část přední lak často obnovovali jako zadní. Při 

 opatrném zacházeni vytrvá křivola asi 18 měsíců. 



Čím se topí v peci pod křivolami ? Tím, čeho je v plynárně nazbyt, totiž hohem 

 čili uhlím v křivdách již vypáleným. Užitečné jest, když se přikládá pod křivoly do 

 pece kok žhavý, totiž takový, který se právě z některé křivoly vyhrabal, poněvadž se 

 as o desátý díl méně topiva spotřebuje, než kdyby byl kok před tím ouplně vychladl. 

 Někdy se hledí i k tomu, aby vzduch, který do pece táhne, procházel dříve průchody 

 teplé, aby se takto již dříve ohřál a peci zbytečně horka neubíral. Při takovémto 

 opatrném topení lze s třetinou povstalého koku celou plynárnu vytopit, tak že ho 

 ještě dvě třetiny na prodej ostanou. 



Uhlí kamenné, jsouc horkem v křivolách truzeno, rozkládá se a vydává rozličné 

 plyny, které se z křivoly pryč odváděti musejí. K tomu cíli vystupuje z přední částky 

 každé křivoly kolmo trouba plynová, kterou celá směs plynů povstalých do zvláštního 

 jimadla odchází. Množství i jakost těchto plynů mohou býti rozličné, a to dle druhu 

 uhlí i dle horka, při kterém s^ uhlí v křivole rozkládá. Uhlí silně se spékajíci hodí se 

 nejlépe k dobývání plynu, poněvadž směs plynů z něho povstalá nejvíce takových 

 částek v sobě chová, kterých je právě k svícení potřebí. Co se horka v peci dotýče, 

 tu bývá dle dlouhé zkušenosti onen stupeií nejpříhodnější, pří kterém je křivola na 

 čeroeno rozpálena ; je-li horko toto menší, tedy se z plynů při něm povstalých v troubě 

 odváděči mnoho tekutiny srazí, která by se jinak ještě v plyny byla proměnila ; je-li 

 horko to ale příliš veliké, tedy se jím i část plynů povstalých rozloží, čímž se uhlík 

 v podobě černého prášku vyloučí a pak na stěnách rozpálené křivoly usadí. Toto uhlí 

 na stěnách uvnitř usazené jest velmi tvrdé, tak že křeše a jako sklo se brousiti dá. 

 Takové vrstvy uhlí, jakož i síra v mnohých druzích kameanéhu uhlí v rozličném 

 množství obsažená, jsou hlavní příčinou, že se křivoly železné brzy kazívají. 



Jak dlouho se má uhlí v křivole nechat, záleží obyčejně také na dobrotě uhlí; 

 nejčastěji 5, někdy až 8 hodin. V první hodině již jen asi třetí díl počátečního množ- 

 ství do trouby plynové vystupuje. Ale i dobrota plynů povstávajících není po celou 

 tu dobu stejná; na počátku se vyvinuje plyn nejlepší, totiž takový, který má nejvíce 

 částek svítících ; po hodině páté povstává plyn velmi špatný, který by sám o sobě 

 jen slabé svítil, a trvá-li vypalování uhlí v křivole přes určitý čas, tedy vystupuje 

 konečně jen plyn takový, který by sám o sobě ani nesvítil, který tedy jen množství 

 ostatního plynu rozmnožuje, ale v celku dobrotu jeho kazí. 



Aby se každý kousek uhlí v křivole stejně vypálil, navrhoval se stroj šroubový, 

 který by uhlí v křivole otáčel a po vypálení do zvláštní uzavřené a vodou naplněné 

 nádoby pudil ; práce ta jest velmi obtížná, a proto se takové zařízení skoro nikde neujalo. 



