z cenin uhlí se dobude dle rozličné dobroty 12 až 17 liber plynu, což obnáší 

 dle objemu 368 až 765 kustkových střevíců; tento včlší rozdíl v objemu záleží v tom, 

 že mívá plyn z rozlii^nélio uhlí i rozličnou hutnost — že se m&že tedy z dvojího uhlí 

 ku př. stejně mnoho plynu dle viUi;/ vyvinout, a předce v nestejném objemu. 



Když jo uhlí v křivole již dost vypáleno, odejme se z ni v předu víko, a po- 

 zůstalý kok se vyhrabe ; při takovém otevření křivoly to obyíejné silně bouchne, 

 ponévadž vnějiii vzduch mocí do ni vniká. Krivola se nechá po vyhrabání koku 

 chvíli otevřená, aby totiž drobné uhlí na stěnách jejích usazené shořelo a železu lak 

 luze neškodilo. Pak se opčt nové uhlí nasype a víko zase na křivolu přidělá. 



Kok k topeni pod křivolami uríený může se, jak již nahoře povědino. přikládati 

 za horka, totiž jak se z křivol vyhrabe ; ale kok ostatní se vodou uhasí a pak co vý- 

 borné topivo prodává ; tento kok působí totiž při topení mnohem větší horko nežli 

 obyčejné uhlí kamenné, jen že potřebuje o něco větší tah — proto se ho užívá nej- 

 více k topení parních strojů aneb vůbec tam, kde je velikého horka potřebí. 



Kok z křivol vyhrabaný nesmí se hasili na místě otevŤeném, poněvadž se při 

 lom vyvinuje mnoho smradlavého plynu a zároveň i mnoho nepřijeniného prachu vy- 

 stupuje; z té příčiny se hasí kok v jamách vyzděných, nahoře přikrytých, a plyn 

 i prach povstávající vede se do zvláštního komína. Proto bývá ale předce každá ply- 

 nárna v městech pro celé své blízké okolí velmi nemihni sousedem. 



Obraťme se nyní opět k plynu z křivoly rozpálené vyslupujicimu. Jak již po- 

 vědomo, není plyn tento jednoduchý, nýbrž jest to směs z několika plynů a i jiných 

 látek těkavých. Nachází se v něm loliž uhlovodík lehký, uhlovodík těžký (leichter 

 und schwerer Kohlenwassersloll), čislý vodík, kysličník uhelný (Kohlenoxyd), pak ky- 

 selina uhličitá (Kohlensáure), sirovodík (Schwefelwasserslotf), sírouhlík (Schwelelkoh- 

 lenstoU^, těkavé soli čpavkové (fliichtige Ammoniaksalze), rozličné oleje, cyan (slou- 

 čenina uhlíku s dusíkem), sírocyan, kyselina siřičitá (schwefelige Sáure), kyselina 

 chlorovodíková (Salzsáure), pára vodní- a pouhý dusík. Jen první čtyry látky (totiž 

 uhlovodík lehký a těžký, vodík a kysličník uhelnatý) mohou se k osvětlování potře- 

 bovat ; z druhých jediné páry olejnaté k rozmnožení svítiva přispívají, veškeré ostatní 

 jsou ale škodlivé, jelikož jimi osvětlovací síla slábne a tento ještě jiných nemilých 

 vlastností nabývá. Kdyby se škodlivé tyto látky nevyloučily, ledy by plyn velmi ne- 

 příjemně zapáchal, kovy rozežíral a černil, mnohé bílé barvy špinil a při hoření 

 silný kouř tvořil. Z toho lze uznati, že jest čištěni plynu, loliž odloučení těchto 

 škodlivých látek, v plynárně prací nejdůležitější, která nemalé opatrnosti požaduje. 



K tomu oučelu se trouba plynová, která kolmo v předu z křivoly vystupuje, 

 nahoře zahýbá a otvírá do jimadla (Vorlage). Jímadlo jest trouba železná, dosti ob- 

 šírná a dlouhá, která rovnovážně leží a dopolou vodou naplněna jest. Hořejší záhyb 

 každé trouby plynové ční v jímadlc as palec pod vodu. Tak přechází plyn ze všech 

 křivol zároveň do vody v jímadle, a předce jest každá křivola sama pro sebe uzař 

 vřena, nemajíc pražádného spojeni s ostatními. 



V jímadle se musí plyn vodou probíral, a vystupuje pak z vody v bublinách 

 nad povrch, odkud se trúbou vodící do hiisiiče (Kondensátor) odvádí. V jímadle se 

 ale plyn, klerý byl původně velmi horký, vodou již poněkud ochladil, tím se z něho 

 srazila vodní pára a také jiné dýmy, který se vůbec slabým ochlazením srazili mohou; 

 lakto se stává, že v jímadle vody poznenáhla přibývá, poněvadž se tekutinami z plynu 



