8 



sraženými rozmnožuje. Tekutiny z plynu sražené tvoří lait nazvaný dehet, kameno- 

 uhelný (Steinkolentheer). Tekutina nesmí se ale v jímadie příliš rozmnožit, poněvadž 

 by se pak stáli mohlo, že by se plyn nemohl z hloubky až ku povrchu probrat; tedy 

 by se v křivolách nashromáždil a takto křivolu třeba roztrhl; proto se nachází v jí- 

 madie hned nad normálním povrchem vody trubka, kterou tekutina zbyteCná (s dehtem 

 smíšená) odtéká do deheínice. Dehetnice jest bud jáma v zemi vykopaná aneb ná- 

 držka dřevěná dobře zavřená, v které trubka dehet přivádějící skoro až na dno sáhá; 

 otvor trubky jest tedy dehtem ouplně uzavřen, tak že nelze plynu do dehetnice 

 vniknouti. 



Pravilo se již, že se plyn v jimadle jen málo ochladí a proto se z něho srážejí 

 v jímadie jen tekutiny, které se již při slabém ochlazení kapalnými stávají; plyn ten 

 má v sobě ale ještě jiné látky, které teprv ouplným vychlazením se sraziti mohou. 

 Kdyby se látky tyto v plynu nechaly, tedy by se později někde daleko od plynárny 

 samy srazily a takto trouby zacpaly, l'roto se musí plyn především silně ochladili, aby 

 se všecko, co se ochlazením v kapky proměniti může, z něho ouplně odstranilo. 

 A proto Stí vede plyn z jímadla do hustíce, t. j. do kašny z ploten železných složené, 

 v níž se mnoho trub kolmých nachází, kterými se musí plyn prodírat ; trouby ty jsou bud 

 studenou vodou obklíčeny, aneb se na ně neustále studená voda stříká. Co se množ- 

 ství trub v hustící dotyce, ukázala zkušenost, že patři k dokonalému ochlazení, aby 

 byl povrch veškerých trub plynových od křivoly až ku konci poslední trouby v husliči 

 dvakrát lak veliký, jako ohněm rozpálený povrch všech křivol, které se dohromady 

 do jednoho jímadla otvírají. Plyn, procházeje takto nahoru a dolil trubami vodou stu- 

 denou obklíčenými, neustále se ochlazuje, tak že para dehtová se z něho sráží ; dehet 

 ten stéká do malých přihrádek, na kterých kolmé trouby hustičové stojí, a sta- 

 huje se pak do dehetnice. Když je voda chladící zponenáhla ohřátá, musí se stu- 

 denou obnovit. 



Dlouhá zkušenost ale okázala, že veškeré toto ochlazování jeélé nestačí, aby se 

 všecky páry z plynu srazily ; a proto se potřebuje v dobách novějších mimo lo ještě 

 jeden hiisiič, kterým se plyn prodírati musí. Tento druhý hustli má podobu širokého 

 sloupu čtverhraného, a je uvnitř drobným kokem naplněn ; kolem sebe má tak zvaný 

 plášf, mezi pláštěm a stěnami husličovými je prázdnina. Plyn vniká po vystoupení 

 z prvního hustíce do prázdniny mezi pláštěm a stěnami druhého hustiče; jíž tím se 

 veliké plochy dotýká a silně ochlazuje; pak ale musí procházet drobným kokem v hu- 

 sliči samém, kteroužto ohromnou plochou se tak ochladí, že, měl-li vcházeje do hu- 

 stiče as 25 stupňů tepla, při mírném počasí zimním přes 20 stupňů tepla v hustiči 

 ztratí, tak že je nyní všech par dehtových skoro ouplně zbaven. 



Proto není ale plyn len ještě čistý, nýbrž obsahuje posaváde veškeré plyny 

 škodlivé, které se ochlazením nesrážejí. Plyny tyto jsou dvojího druhu : jedny jsou 

 ■ bezprostředně škodlivé, jelikož dodávají plynu osvětlovacímu velmi nepříjemných vlast- 

 ností; druhé mu škodí alespoň tak dalece, že osvětlovací silu jeho seslabují. K těmto 

 druhým počítáme čistý vodík a kysličník uhelnatý, které sice oba dobře hoří a po 

 shoření žádné nepříjemné páry nezanechávají, ale jen velmi slabě svítí ; pak kyselinu 

 uhličitou, která také nemá zápachu, ale nehoří a takto jasnost plamenu umenšuje. 

 K plynům bezprostředně škodlivým patří ale čpavek (Ammoniak), jenž po shoření ostrou 

 páru kyseliny dusičné (Salpetersaure) zůstavuje, která kovy i jiné věci kazí; pak 



