19 



Drobnosti. 



Ulirainarin. 



Pravý ultramarin dělá se z kamene lazurového (Lasurstein, Lapis Lazuli), který 

 se nachází nejvíce v Persii, v Číně, Tibetu, Biicharsku a Sibiři. Kámen tento se brává 

 jinak i na prsteny, náušnice a jiné šperky, dá se dobře uhladit, ale brzy svůj lesk tratí. 

 Lučebně se skládá z kyseliny křemíkové a sirkové, pak z kysličníku hliničného, vápni- 

 čitého, sodičitého, hořčitého a železitého ; je-li ostatně čistý, bývá krásně modrý; někdy 

 mívá ale bílé skvrny, což jest znamením, že je s drobným kyzem smíšen. Má-li se z něho 

 ultramarín dobývat, musí se buď samý čistý kámen vybrat anebo přimíšený kyz dříve 

 opatrně odstranit. Pravý ultramarin se dělával nejvíce ve Vlaších, zvláště v ftímě. K 

 lomu se kámen na červeno rozpálí a pak ve vodě uhasí, aby zkřehnul ; na lo se velmi 

 drobně rozemele a prášek povstalý ve vodé vypere. Aby se ale i nejmenší nečistota 

 z něho vyloučila, vezme se trochu terpentinu, kalafuny, bílé smíily a žlutého vosku, a 

 prášek se do toho vsype, čímž povstane modré těsto: to se dobře promíchá a pak 

 v čisté vodě promáchá. Tím se modré částečky z těsta vyloučí a voda nabývá barvy 

 modré; když je voda již dost modrá, odleje se, a těsto se v jiné čistě vodě opět pro- 

 mačká; to se tak dlouho opakuje, až se voda těstem již nemodří. Všecky vody slité 

 dají se dohromady a nechají se stát, až se z nich na dně čistý ultramarin usadí. Z libry 

 kamene fezurového dobiide se takto asi lot ultramarínu: a poněvadž kámen sám v sobě 

 drahý jest, patříval ultramarin k barvám ze všech nejdražším Za starých dob měl stej- 

 nou cenu se zlatem, a ještě roku 1828 stál lot ultiamarinu 100 franků. Proto se hle- 

 dělo, jak by se dal ultramarín z jiných lacinějších nerostů padělat, a když se lučební 

 složení jeho poznalo, nebylo paděláni lo již příliš těžké. 



Již roku 1700 udával jakýsi Blancourt, že zná látky, z kterých lze kámen lazu- 

 rový padělat; ale pravil, že bude lépe, když tento svůj vynález ani neoznámí, poněvadž 

 by se lidé pro těchto látkách, kterých prý všudy dost, mocně hnali a ostatní prospěš- 

 nější práce zanedbávali. Tehdejší vysoká cena ultramarínu spočívala totiž více v jeho 

 vzácnosti nežli v kráse. Ostatně se nezdá, že by byl Blancourt sám ultramarin padělá- 

 val. První pokusy o padělání ultramarínu učinil Manjraf roVu 1758; tím se dokázala 

 sice možnost, nikoliv ale ještě prospěch takového podniknutí. Gólhe vypravuje v po- 

 pisu své cesty po Vlaších (z Palerma 13. Dubna 1787), že se dělá v Sicílii zvlášlní skle- 

 něná směs, která vypálením v pecích vápených povstane, a pak na tabulky rozřezaná 

 místo kamene lazurového k ozdobeni oltářů, náhrobků a jinak se potřebuje. 



Roku 1806 oznámili Klement a Desormes lučební rozbor uliramarinu, s popisem 

 veškerých vlastností tohoto barviva. Za několik let na to nalezl Francouz Tessert ná- 

 hodou v pecích sodových modrou látku, která po lučebním rozboru jevila vehkou po- 

 dobnost k ultramarínu ; věc ta byla velmi nápadná, poněvadž se nyní s jakousi jisto- 

 tou poznávalo, že by se mohl ultramarin s prospěchem padělati z látek velmi obyčej- 

 ných. Od té doby se každý podobný výjev pozorné proskoumával, až jakýsi Kuhlmann 

 několik roků na to oznámil, že pii přestavování pece, v které se síran sodnalý vypalo- 

 val, pokaždé roztroušené vrstvy ultramarínu nalezl. 



Takto povzbuzena vypsala Société ďencouragemenl pour Vindustrie nationale roku 

 1824 cenu 6000 franků na dobývání nepravého (strojeného) ultramarínu, který by se 



