14 



v kelímku do červena rozpálí a 1 '/j hodiny v lé červené řeřavosti udrží ; po vychlad- 

 nuli je z loho hrnuta suchá, červenožlulá, která se nyní vodou proplakuje; na to se 

 přidá k pozůstalému prášku stejné množství siry a 1 '/jkrál tolik suché sody, pak se 

 opět rozpálí a zase ve vodě propirá; to se opakuje ještě jednou, a konečně se posype 

 prášek, byv v nádobě porceliinové zahřál, sirkovým květem, čímž nabude barvy temně 

 modré. Ultramarín má mít ale barvu lazurovou, a proto se musí ten temně modrý 

 prášek na železné desce ještě se sirou prepalovat; na desku tu se nasype vrstva siry, 

 a na ni právě taková vrstva modrého prášku, pak se deska tak rozpálí, až se síra na 

 ní vzejme, čímž temnomodrá barva prášku v lazurovou přechází ; to se lak dlouho opa- 

 kuje, až veškeren prášek čisté lazurové barvy nabude. Z 742 lolfi těch smíchaných 

 látek nabude se takto usi 160 lotu čistého uitvamarinu. 



Ustavičnými pokusy se cena ultrainarinu velice snížila, a kdežto se jindy co 

 vzácnost jen po lotech prodával, prodává se nyní na centy a potřebuje se i k barveni 

 papíru, čalounů, ano i k malování pokojů. Pravý i strojený ultramarín tratí kyselinami 

 (zvlášf kyselinou solnou) svou barvu, a proto se musí věci jím natřené i před octem chránit. 



Od nedávná se objevuje v Obchodu zelený ultramarín, který není vlastně nic 

 jiného nežli nedokonah'/ modrý ullramarin, a proto se podobným spůsobem dobývá. Ač 

 jest zelený ultramarín velmi laciný, nenachází veliké obliby, poněvadž jest barva jeho 

 tuze mdlá. 



Někdy se mluvívá i o černém a žlutém ultramarínu, kterážto barviva ale nepravě 

 lak šlovou. Černý ultramarín není nic jiného nežli čisté rozemleté uhlí, a žlutý ullra- 

 marin (Gelbin) je chróman barylnatý (chromsaurer Baryt). 



Tmel stromový. 

 K zacelení ran stromových potřebují se rozličné druhy tmele (Baumkilt), z nichžto 

 zde nejdůležitější uvádíme. 



1. Tmel francouzský. K tomu se vezmou (dle váhy) 4 díly čerstvého kravského 

 hnoje, 2 díly roztlučeného a přetočeného (páleného) vápna, 2 díly přetočeného dřevěného 

 popele a '/4 dílu pietoOeného říčného písku ; z toho ze všeho se udělá kaše, tou kaší 

 se pomaže rána stromová (neb místo, kde se něco odřízlo) as na Vg palce zvejší, po- 

 vrch se pi>.'!ype přetočeným popelem dřevěným a popel se prstem na tom rozetře, po 

 půl hodině, když se již popel do kaše vtáhl, nasype se ho opět trochu a zase se prstem 

 rozetře ; to se tak dlouho opakuje, až tmel na povrchu ouplně uschne a se uhladí. 



2. Německý tmel. Tři částky (dle váhy) nehašeného rozdrobeného vápna a jedna 

 částka dobře roztlučeného dřevěného uhlí smíchají se v hrnci s olejem lněným tak, 

 aby se z loho stala kaše, která se pak štětičkou na ránu stromovou natírá. Má-li se 

 tmel tento delší čas uschovávat, musí být hrnec dobře přikryt ; čas od času se k němu 

 drobet lněného oleje piileje, zamíchá a opět dobře zavře; jinak by se brzy zkazil. 



3. Tmel dehtový. Dehet dřevěný (kolomaz) i kamenouhelný bývají také dobrým 

 tmelem stromovým. Rána se lakovým dehtem natře a pak se udělá těsto z popele a 

 dehtu, kterým se rána natřená ještě potáhne. Dehet tak dobře působí, že se po něm 

 rána již za rok Kůrou pokryje. 



4. Tmel Weymanův. Z kolomazi a dobře roztlučeného uhlí udělá se kaše, kte- 

 rou se rána stromová potře; aby se kaše ta na ráně dlovíbo nelípala, pokryje se za 

 nějaký čas vrstvou suché hlíny. 



