18 



uruviiat, že pak plyiiopud větším neb líieiiším tlakem na plyn půsubi. Ivdyž se plyno- 

 pud při ubývání plynu níže do vody potápí a takto na váze Iralí, spoiiili se s ním 

 zároveň přes kladku i řáslka řetězu, a řetěz len je tak bedlivě pracován, že ten 

 kousek, kteiý se vždycky přes kladku otočí, právě tolik váží, co plynopud hlubším 

 ponořením na své váze zlralil, lak že, když se závaží jednou dle jistého spůsobu 

 urovná, plynopud neustále tlakem nezměněným na plyn pfisobiti musí. Z toho jest 

 patrno, že čím menší jest závaží protivné, lim větší silou plynopud padá a tím moc- 

 něji plyn ven vyhání. Od tlaku toiioto závisí ale jasnost plamenů plynových, a proto se 

 musí tlak len vždy pevně určit. Při lomlo určení se ale neudává ani váha plynopudu 

 ani množství protivného závaží, nýbrž hledí se jen na lo, oč stoji voda v kašně kolem 

 plynopudu výš nežli pod plynopudem ; stojí-li ku př. v kašně o dva palce výš než 

 pod plynopudem, praví se, že vychází plyn pod tlakem dvou jialců — a má-li se 

 plynopud na takový určitý tlak urovnat, musí se na druhém konci řetězu závaží bud 

 ubrat nebo přiložil, až se výška vody dle toho urovná. Poněvadž není^ale plochu vody 

 pod plynopudem vidět, pozoruje se rozdíl ten ila zvliištní trubce spojité. 



Kde se mnoho plynu potřebuje, lam se více plynopudu postaví. Kde se jen 

 dva nacházejí, lam bývají obyčejné v každém "/^ celého množství plynu, které se 

 každodenně spotřebuje ; pátá část se mezi spotřebováním dobude. Ovšem musí býti při 

 takovém zřízení ještě jeden plynopud v zásobě pro rozličné náhody. Aby se příliš ob- 

 šírné plynopudy stavěti nemusely, aby se výloh na iiinuho menších plynopudu uspo- 

 řilo, potřebuje se v dobách novějších plynopud zvláštního tvaru, který se skládá zvíce 

 článkťi, jenž jako trouby u dalekohledu do sebe všoupnuty jsou a plynem pod plynopud 

 vnikajícím zponenáhla se nahoru vyzdvihují; budova pro takový plynopud musí býti 

 ovšem o něco vyšší. 



Po vystoupení z plynopudu musí procházeli plyn ještě pli/noiněi^em (Gasmesser, 

 Gasuhr), v kterém se množství plynu z plynopudu vycházejícího měří. Tento plyno- 

 měr je veliká, ze všech stran zavřená železná kašna, do polovičky vodou naplněná; 

 v kašně té otáčí se kolo s lopatami dutými, a dutina každé lopaty jest určité vymě- 

 řena. Plyn se hrne po dutém hřídeli do jedné takové duté přehrádky, která právě 

 pod vodou leží ; přehrádka ta, jsouc plynem naplněna, stane se lehčí než přehrádky 

 vodou naplněné, otočí drobet kolo pohyblivé a vystoupí z vody ven, pi-i čemž se jiná 

 přehrádka na její míslo dostaví, do které plyn zase vniká. Z dutiny na povrch vody 

 otočené se ale plyn vyhrne a nemá žádný jiný východ nežli trubami, které jej na 

 ustanovené místo vedou. Je-li objem každé duté přehrádky a počet přehrádek na 

 celém kole určen, tu snadno lze množství plynu z plynoměru do trub vycházejícího 

 změřili ; k lomu oučelu pohybuje kolo se otáčející rozličnými ručičkami po cifrácích, 

 jenž prošlé množství plynu dle střevíců kostkových okazují. Nad ciťrákem jsou dobré 

 hodiny, které udávají kolikrát se kolo v jisté době otočilo; neb čím větší tlak v plyno- 

 pudu na plyn působí, tím mocněji se do plynoměru hrne, tím rychleji duté přehrádky 

 kola naplťiuje a lim častěji se kolo v jisté době otočí. 



Trouby, kterými se plyn z plynárny na místa ustanovená vede, musejí tak hlu- 

 boko pod zemi ležet, aby ani mrazem ani třesením půdy při rychlé jízdě netrpěly. 

 Cena těchto trub, jakož i kopání hlubokých přikopíi, do kterých se kladou, jsou hlavní 

 příčinou, že jest k založeni plynárny velikého kapitálu potřebí. Hlavní trouby jsou 

 obyčeJQě ze železa lité ; nežli se do země kladou, musejí se zkoušet, zdali jsou dpsti 



